Čistě textová podoba našeho Amerického blogu. Fotky jsou nahrazeny [alternativním textem]. 
Originál k naleznutí na www.soukupovi.com/blog.
Děkujeme za věnovanou pozornost.
Za SVAD Team Marek Soukup

Americky blog
v hlavnich rolich: MArek a JA kup
(část prvá)

Cesta pres velkou louzi (21.6. 2005)
V Ruzyni jsme parili miny na touch screenu u octavky (dobra reklama...) Let do FRA v poohode. Malicko zpozdeni (nez prosli vsichni lidi skrz ramy...). V FRA jsme skocili do autobusu, ktery nas odvezl do Terminalu 1. Rozlocili jsme se s nejakyma slecnama ze zpeveckeho sboru, ktere letely do Japonska. Kuba se upenlive snazil ztratil, ale ja jsem se nedal prekecat. U naseho gatu byly dve rady, tak jsme je postupne obe vystali. Jedna nas vedla k nejake zvedave cernosce (dal vam nekdo nejake veci na cestu? Proc tam jedete? and so on...) Pak nam utrhli letenku a pustili sednout. Jak se ozvalo hlaseni a Kuba se iniciativne vrhl do otevirajich se dveri do gatu(You must wait, only for bussines class!). V letadle jsme sedeli az vzadu, coz melo, hlavne ten dopad, ze se na nas nedostalo kure, ale jenom pasta. Stejne bych si kure nedal... Jinak jsme hlavne spali, taky cumeli na filmy. Dotazniky jsme vyplnili v pohode, zvedave uredniky na imigracnim jsme nejak ukecali (jenom se trochu pokousel zertovat, jestli jsme tak velci proto, ze jime tolik kukurice, haha). Nasli jsme baggaz a u vychodu cekali Larry s Pavlou. I s nima jsme si popovidali a jeli jsme domu. Vecere, prohlidka domu, lodi, vycet toho, co budeme muset vymalovat... S Larrym jsme si popovidali o linuxu a vubec o jeho pocitacich. Pred spanim jeste posta a nainstaloval jsem ICQ (sobe i Kubovi).
[letem svetem, (mraky)] [privitani] 

22.6 Den v Americe prvy
V nekrestanskych sest hodin rano jsem byl vylakan na ranni behani. Kuba v ramci rekonvalescence po tezke nemoci jeste nesel behat, ale sliboval, ze zitra uz mozna... Ranni behani ma oproti behani v jakykoliv jiny cas tu vyhodu, ze jste jednak brzy poranu opravdu probuzeni a jednak vyhled na zaliv ozareny vychazejicim sluncem opravdu stoji za to. Po takove ranni namaze si urcite zaslouzime Larryho pozvani na bagel. Larry na svezl jeepem, Pavla prijede svym autem chvili po nas. Bagelarna (dle vzoru pekarna) je v klasickem mistnim stredisku, coz je rada budov postavenych do pulmesice, v jehoz otevrene strane je parkoviste. Bagelu je na vyber desna spousta. (ehm, Bagel= pecivo z testa neco mezi toastem, rohlikem a koblihou bez naplne) Jsou zde sladke, slane, muzeme je mit namazane maslem, syrem, cokoladou... a ted si z toho rychle vyberte. Takze ja jsem si dal boruvkovy, Kuba s kousky cokolady. Dale si dame caj (siroky vyber caju v saccich a kafi v automatech) a pustime se do jidla. Hlavni pouceni zni - jeden bagel na snidani nestaci. Po snidani jedeme zpatky, Pavla do prace. Larry nas pak taky opustil s tim, ze ma nejakou praci v Oaklandu. Chvili jsme si kutili sve veci na netu, pak jsme se sli protahnout za dum a kratce jsme se slunili na lodi. A jak tak plkame, najednou zjistujeme, ze mame hlad, a ze by to chtelo nejaky lunch. Nejaky cas jsme licitovali, co budeme varit a dneska vyhraly... palacinky! Nasli jsme vsechny suroviny a potrebne nadoby, k michani testa jsme pouzili michaciho pomocnika s peti rychlostmi + s neutralem a mohlo se smazit. Nebudu se zminovat o tom, jak jsme zaprasili sporak a veskere sve okoli, naopak vam reknu, jak dobre to dopadlo. Hodne dobre. Po poobedove sieste (kterazto se skladala z miti nadobi a pridavani brambor a mrkve do Pavlina gulashe) jsme se vrhli na kola. Nejprve jsme je museli sundat z haku, kde byla zavesena (muzna uz kdovikolikaty rok) a pak chtela vycistit. Behem cehoz se vratila Pavla a chvili po ni i Larry. Posleze jsme zkusili hawka, nafukovaci dvoumuznou lod a doprovazeli jsme Pavlu v kajaku par desitek metru po kanalu. Moc daleko jsme nedoplavali, prestoze nam jeden namornik ze sve lodi vysvetloval co delame spatne a jak mame veslovat spravne. Po veceri, ke ktere byl jiz zminovany gulas jsme sli na malou prochazku k mooori a zase zpatky, prosli jsme ranni behaci trasu. Nevim, jak Kuba, ale ja jsem byl unaven velmi. Tak jsem sel spat.
[rybari a Richmond bridge] [making palacinky [crapes]]

ctvrtek 23.6.
rano v 6 sem slysel Marka, Pavlu a Larryho jit behat [ani me nebudili], prevalil sem se na druhy bok. kdyz jsem zase nabyl vedomi uz se vydchavali pred domem, rychle se provedl hyenu, a jeli jsme na bejgl. Potom jsme jeste koupili par baterek a jeli domu. po kratkem shromazdeni vseho vercajku jsme s Markem odsroubovaly vetrne koblihy [mam to poradne popsat -> nemam tu fixku ale viz foto] na molu. Tato nepatrna pracicka nam zabrala cele dopoledne. Obidek konzultovany s Jenufkou se fakt povedl, Marek tomu pridal chut a ja bezpecnost [proste sem ty spagety strcil pod studenou vodu a po vytazeni na nich predchozi vareni nebylo vubec znat -> stane se, -vlastnimi- chybami se clovek uci]. Po obede jsme se dali do brouseni jedne ze dvou beden. Asi kolem pate hodiny jsme se rozhodli vyjet si na kajacich. Z kajaku jsem se pokousel fotit a peres velke snahy utopit fotak se mi to nepovedlo takze nake fotky urcite uverejnim. Na spatecni cestu se mi povedlo rozlomit upevneni padel. Po vytazeni lodi na breh, prevleceni a pokusu napravit nektere skody jsme se 17:47 vydali na projizdku po okoli na kterou jsme sme navazali veceri v 18:00. Vecere byla tak vycerpavajici, ze jsme po ni jiz vyjizdju neprodlouzili. [zitra].
[prace v bedne] [''tva kannoe je derava jako usta stare zeny!''] [BMS = bottle messege service aneb zprava od robinzona ztrozkotavsiho proti proudu]
Video z vody (voda. a vi, 3MB)

Nesmime zapomenout na asi hodinovy zrod naseho elektronickeho denicku

[zrod naseho blogu]

24.6 patek - Brouseni pokracuje
Jako vcera i dnes jsem den zahajil ranim behanim [ani dnes jsme Kubu nebudili]. A stejne tak i dnes jsme sli na bagelovou snidani. Tentokrat jsme si dali dva bagely oba dva. Larry s Pavlou se nam divi a zaroven chapave prikyvuji "vzdyt jsou jeste mladi, to v nasem veku...". Osobne se citim dost mlady i na tri bagely ke snidani. A ovsem pak do prace - obrousili jsme druhou bednu a Larry koupil barvy ve sprayich na "vetrne koblihy" [Larry jim rika ventilatory] takze je muzeme prestrikat. Ve dvanact za nami prisel Larry a ptal se zdali jiz mame co vymysleno k obedu. Popravde nemame. Tak nas pozval abychom se pripoojili na obed k nemu a Pavle. Zavezl nas k Avatar's, kuchyni mexicke, indianske, indicke a San Francisske najednou. Pavla s Larrym si dali "jako obvykle", Kuba cheesburger [not from Mc!] a ja zkusil neco mexickeho. Po obede jsme se znova pusltili do prace a obrousili jsme kus mustku na molo. Nakonec nas prerusil Larry s tim, ze se blizi Pavla a pokud chceme do banky, tak bychom se meli vcas umyt a prevleci. Coz jsme taky udelali. Larry nam oznamil, ze je patek tedy payday a predal nam obalky s nasimi vydelky a dodal, ze kdyz ted mame vlastni dolary tak si muzeme platit sve bagely sami. S Pavlou odjeli do Citibank, kde nam usmevava pani May Chow zalozila dva ucty [kazdemu jeden]. Cestou zpatky jsme se jeste stavili pro nejaka vina a piva pro Larryho. Vratili jsme se a byl cas na slavnostni patecni veceri. Prisli Angie a Dough [ow,ow jak se to jen pise...] a vsichni sest jsme se vydali do mexicke restaurace oslavit konec tydne. Larry s Pavlou nam vymysleli, co chceme k jidlu a mohli jsme se venovat konverzaci. Nekdy jsme rozumeli, nekdy, ovsem to jsme na tom byli mnohem lepe nez americani, protozi ti nam rozumeli velice zridka. Sporadali jsme sve porce a presunuli se do Luckhamovic salonu, kde zabava pokracovala. Spat jsme sli opravdu pozde, ale co, vzdyt tyden skoncil.
[brouseni]

sobota 25.6.
Rano, jak rekl Larry "no running, no bajgeling" [ovsem ani Larry s Pavlou si neverili na running a bajgeling, snidali jsme doma vsichni ctyri; pozn. Marek]. Budik zvonil v 8 hodin, ale z postele jsme vstali az v 8:30. Kratka snidane, baleni a okolo desate vyjizdime na mensi vylet [asi 20 km]. Uspesne sme se proplatli mestem a uprostred krasne Califonske trochu sezehle prirody jsme narazili na "hnizdo" americkych kolegu cyklistu, kteri si, jak konstatoval Marek, prijeli [jak jinak nez autem] zabehat. O nejakou mili dal, jsme dojeli do china's campu, kde jsme se zastavili, a prohledli si tuto rybarskou cinskou osadu z asi zacatku druhe pulky minuleho stoleti. Asi po ctvrt hodine pokracujeme dalepo dalsich par milich se zastavujeme v lidovem ridicim centru [marine county civic center = radnice; pozn. Marek], ktere je zavrene, a tak do nej nahlizime aspon strechou. Po petnem propleteni se mestem prijizdime domu. Davame si nobed a vyrazime na vodu. Plujeme kanalem smer zaliv, az k dokum, kde proplouvame mezi jednotlivymi moly, a koukame po jmenech jednotlivych lodi. Pry je to velmi levne bydleni, jen dostupnost pitne vody je spatna.Potom byla vecere, ktera se protahla do dlouheho rozhovoru. Mara pak jeste cosi klohnil na Blogu, ale ja sem radsi sel spat.
[neridte pod vlivem...] [vyjizdimeee...] [Kuba, jeep a kola] [I'm J [ref. Men in black... ; pozn Marek] - China camp] [pohled na China camp] [Oranzova swamp] [Marin County Civic Center]
[obidek] [Pavla nas foti nez se utopime] [mi fotime Pavlu] [...doky]

nedele [nedelej ze je jiny nez ostatni dny...]
Dnes sla Pavla rano brzo [asi v 8:45] do gymu. Ja jsem vstal jeste o neco pozdeji a studoval, jak Larry dela sve povestne wafle. Po Pavline navratu [10:10] jsme se do nich pustily. Po snidani jsem se vrhl do studie upravy fotek, Pavla s Larrym sontani okolo baraku. Asi okolo 13:00 vstava i Mara, dela si snidani kterou nazyvam obedem. Pote jeli s Larrym vyzkouset "nas truck" [viz fotky]. Ja zatim pomaham Pavle na zavlazovacim systemu a vzpominam na recke, starim proderavele hadice bez vodomeru. Pote se slunim na kanalu v kajau. Po Markova a Larrym prijezdu jsme se jali umyt nase AUTI [je to fakt poznat], tahle pracicka nas zmohla natolik, ze varime veceri. Pri ni jsme se [Marek] rozhodli zmerit trasu naseho zitrejsiho behu. Vysledek: je to jak rika Pavla 2.3mil a ne Larryho 3mil . Po navratu jsme jeste zassli k sousedum na pinboll [ne paintboll].
[Larry dela wafle] [nase AUTI, Marek, no a JA] [varime veceri]

27.6 Pondeli (Garfiel vzdycky rika: I HATE MONDAYS!)
Dneska behal i Kuba! Podarilo se mi ho vzbudit a vytahnout z postele akorat vcas, abychom stihli utikajici Pavlu s Larrym. Nicmene moji peci mi oplatil tak, ze zacal finishovat jeste nez jsme se dostali na Kanal street, tedy asi 400 metru ostreho tempa. Teda abych to zkratil - nakonec jsem ho uhnal a dobehli jsme v nadhernem case 18.15 min (delka okruhu - 2.3 mile), coz uz asi nikdy neprekoname...
Dnes jsme si taky koupili sve prvni vlastnorucne vydelane bagely.
Behem prace nas okukovali nasi rodice, takze ti uz urcite vi, ze jsme odrbali zbytek mostku, nastrikali turbiny [koblihy .pozn Kuby] a natreli jeden a pul (te leve) bedny. Mezitim jsme si stihli udelat obydek, spagety. Po praci jsme se chvili slunili na kajacich, Larry s Pavlou plavali rucne. K veceri jsme meli ham&eggs a jarni salatek (kyti!; pozn pro Kubu).
Tak mimochodem prave jsem stravil asi hodinu a pul pecenim kolacku pro nase forum. Je to tam jeste videt, uspech se dostavil.[to zeleny nahore neni plisen .pozn Kuby]
[odpocinek po praci]

u Tery
Ranni beh San Rafaelem nechybel, mensi sprska a hura na bagely. Po navratu domu jsme jeste poklidili [planovana navsteva houskeepra] a hura do prace. Dopoledne malovani a jelikoz kuchyni zrovna v time to lunch zabrala ta pani s vysavacem, vzal nas Larry na jidlo k mexikanum [dobre, trochu korenite]. Na zpatecni cestu ridil Marek [od te doby se boji sednout za volant a furt se vymlouva]. Po obede [posilneni] jsme dokoncili natirani [nas prvni project]. Nasledoval velky uklid a pak vylet na kajacich k lodenicim. Po ceste jsme fotili racky [=>Racu], a byli jsme odstrelovani Mr. Japanem a Mr. Chinou. s Mexickou sestrou. K veceri byly spagety s brokolici [oprava => "spagety s vlastnorucne delanou pesto omackou (petrzel, cilantro, olivovy olej, citronova stava, cesnek, piniove orisky, pepr a sul)" timto se omlouvame vrchni sefkucharce ;.viz forum] a pote nastal upgrade blogu.
[konec natirani na molu] [Raca]

stredaa
! Prejeme vse nejlepsi Jenci a MaPe !
Rano preskocime. ... Kdyz jsme prijeli z bagelu domu, zacali sme s updatem naseho blogu [pribylo horni "Rozcesti"] mezitim jsme jeste skypovali s Brnem [a dokonce i s Pencinem]. Hned po updateu jsme se dali do prisroubovavani drzaku na kvetinace na vcera natiranem mostku. Nasledovalo nafouknuti, umyvani a suseni nafukovacich clunu ve tvaru draka. Techto bestii bylo asi pet, Marek proto premyslel o jejich zarazeni do bestiare [snad priste]. Tato pracicka nas tak vycerpala, ze jsme si udelali obed [tata radil spagety ve vajicku, ale nakonec byli s klasickou omackou => velmi dobre a teple]. Po obede Mara spravoval slunecnik a ja myl narazniky na lod [bouncers .domorody nazev]. Pak jeste usporadat vsechno do cerstve natrenych beden, zbytek poklidit domu a mohli jsme jit na kajak. Dle Markova planu jsme projeli blizsi lodenice [cetli jsme nazvy lodi a velice nas zaujal Orel]. Podle vcerejsich zkusenosti jsme si vzali vodni pistole, ale Mr. Cina ani Mr. Japan s jejich Mexickou sestrou nebyli k nalezeni [zitra, je dostanem]. Prijeli jsme tedy domu, chvili povidali v lodi a pak hura na veceri. Tentokrat byly Americke brambory. Po nich jsme sli "nabit sousedovic kocku/ce" a zahrali jsme pinball. Marek sel radsi spat. Po navratu jsme jeste potrapili PC a pak hura do postele.
[Skypovani domu] [Marek duma nad podstatou veci] [KNIIK] [tak to sme my] [dokud to jde nahoru, je to dobry]

ctvrtek
Dekuji za optani, vyspal jsem se nadherne. Ranni behani se dneska odehralo po dlouhe dobe misto pod mraky (ranni mlhou) spise pod vychazejicim sluncem. Taky jsme dnes zkusili novou bagelovinu: Egg Mit. Coz je bagel naplneny rozmixovanym vejcem varenym do tuhe konzistence. Dobra vec, ale na vajecny vnitrek se lepi ubrousek, ve kterem se podava. Sympaticky bar man (jsou tam vetsinou dva, jeden dredar a tento sympaticky typek) se omlouval, ze jeste nezna me jmeno. Jmenem se vzdycky vyvolavaji hotove bagely, takze si pro ne muzem prijit.
Dnes jsme se pustili do opravy lode. Z dreveneho zabradli kol dokola jsme sbruskovali (=zesandpaperovali) stary lak, ktery uz se loupal a zitra se ho pokusime nahradit novym. Cast jsme delali z lode, cast z doku. A protoze je lod buclata a dok jsou dve rovnobezne plosiny, museli jsme s lodi manipulovat - pretahovat lana a premistovat bouncers (narazniky). Mimoto se za dnesek podarilo obleci jeden slunecnik a nastrikat spicky vsech tri na metalickou zlatou - ted zari jako bane Kremlu. Skoncili jsme po pate, snad to zitra stihneme rychleji a dostaneme se na County Fair - festival. K obedu vajicka se slaninou a celozrnym medovym chlebem (v puvodnim planu byly brambory, ale zjistil jsem, ze jsou plne zivota a klici, jako by se nechumelilo *[ nechumeli se; pozn. meteorologa]) a k veceri spagety s mackou a la jenuvka a shrimpem, coz jsou cesky krevety. Mala roztomila zviratka, jen zavrtet ocaskem...
[jdem nato] [zlaty cesky rucicky] [Marek zacal konecne pri praci pouzivat hlavu] [a tak smirglujem] [tvorba bologu-kde jinde nez v kuchyni] [po dobre veceri] [po dobre veceri] [no proste HAWAJ]

31.6 : wow, a mame tu PATEK, v poradi druhy!
A zacli jsme ho nadhernym ba rekordnim casem v nasem ranim behani - sledujte patricnou stranku (8]. Jest neco prohnileho v Noah`s bagelarne, typek, co jim vyrabi bagely se neukazal, takze meli bagelu, jen co zbylo z vcerejska. Ach jo. Mala poznamka - cestu tam i zpatky jsem drajvoval ja, Larryho Jeepem s automatickou prevodovkou. Vsichni prezili.
Ze vcerejska jsme meli rozdelanou pracicku na lodi. Lod potrebovala rychle sapon prvni kryci nater lakem, nebo jsme mohli brousit znova. Vysali jsme piliny a smeti a pocali lakovati. Uzasna prace natirat lod. Jenom musi byt dobre uvazana, abyste na ni dosahli a aby vam neujizdela, kdyz ji natirate. Vsichni tri vcetne Larryho si myslime, ze to dopadlo na jednicku. Jeste budeme natirat jeden nater, ale to az pozdeji. Pro dnesek padla, lak musi uschnout.
Nachvilku jsme se spojili s domovem (ICQ, Skype, email), udelali jsme crapes (cripplz, jak rika Kuba, proste palacinky), Larry nam dal vyplatu a vyrazili jsme. Kam? No prece na Marin County Fair - festival! Larry nam vytiskl spoustu informaci z netu, pomohl nam najit spojeni tam i zpatky, dal nam cellular phone, abychom mohli zavolat, pokud bychom potrebovali odvezt (to se bodne, protoze pokud chceme videt zaverecny ohnostroj, nestihneme posledni autobus) a pak nas vzal autem na autobusove nadrazi. Pockali jsme si na svuj autobus 59 a ve volnem case jsme pozorovali osazenstvo mistni zastavky. Lidi, co si nemohou v Americe dovolit auto. V autobuse jsme kazdy zaplatili po dvou dolarech a nechali se svezt k Marine civic centru (radnici). Podle velkych kol roztacejicich lidske obeti podle vsech tri os jsme spolehlive trefili kam jsme meli namireno. Na vstupu jsme zaplatili za osobu $12 a jsme uvnitr. Jedni nam ze stanku nabizeji prejit k jinemu mobilnimu operatorovi, slecny rozdavaji nalepky "I *SRDCE* Marine" (to by me zajimalo, ktera z nich byla ta Marine:), tamhle nam dama zkousi prodat kaubojsky globouk, sladke precliky, zmrzlina, hot dog, mechanicky masar nohou, jekot z zabavniho parku, spousta lidi a kolem chodi policajti. Nejdrive jsme se zasli podivat na lamy (tady to jsou llamas a cte se to spanelsky: "jamas"), tam jsme se citili jako doma. Za rohem prasatka, kozy, nemluve o kravach a ovcich. Taky ohradka, kde si deti mohli pohladit zviratka a mozna i nektera nakrmit, Kuba mel samozrejme poznamky, jak je to nehygienicke a v tom se dav pohnul a my uvideli ctyri hypermoderni a ultrahygienicka umyvadla. "To mam na Americe rad - prani se ti splni drive nez ho vyslovis." Zasli jsme do zabavniho parku, kde se Kuba nechal protocit kol-dokola (vsechny atrakce byly v cene vstupneho). No, nic extra, nase Matejska je vice nez slusnou konkurenci. Hrubym natlakem jsem donutil Kubu zajit se podivat na nejakou tu Gulturu, zasli jsme do prvni kamenne budovy(za dvou), kterou jsme nasli. A uvnitr... uvnitr byly predmety a umeni mnohe. Nejake obrazy, kytky, kulinarstvi, ale HLAVNE koutek Lucas Arts a Industrial Light and Magiku - ve vzduchu visela prid z X-Wingu (pokud se nechytate, tak vsechna tri jmena souvisi s Star Wars, George Lucas ma udoli, v nem Skywalker ranc nedaleko, v sousedstvi), na ponekud predpotopnich pocitacich hry mistnich vyvojaru (prevazne zase Lucas Arts), Hvezdnovalecna encyklopedie(zahrnovala druhou trilogii, nejake komixy po deji Navratu Jediho a *!* preview a na epizodu 1 *!*), videjka atd. V paranskem doupeti (priznavam bez muceni) jsme se chvilinku zasekli a pak jsme pokracovali dale. Vystava Stvoreni a charakteru hodnocena (kym jinym) Industrial Light and Magic. Hned ze zacatku na nas vybafl alien a predator, hezkou dvojku opacnych stran sily tvoril NASA astronaut a Darth Vader. Dale: panacci z plasteliny, architektonicke navrhy a la Neverhood, ukrizovany kyborg, maska mutanta, tehotny kyborg, kracejici kyborg s vestavenou televizi, hvezdne lode a vznasedlomotorka z hvezdnych valek (ep VI.) a mnozi jini. Kuba dostal hladek, tak jsme vysli ven podel vystavy umeleckych zidli, kterou vyhrala plastova zahradni zidle predelana na Darth Vardera i se svetelnym mecakem a shaneli jsme cosi k jidlu. S jidlem v ruce jsme si sedli do stanu a poslouchali fakt hustyho DJ jak dela dldldl...dap-dap-dap hoooooU! a pripravuje se tak na svou shooooooow. Po veceri jsem nekompromisne navrhl, ze se pujdeme podivat na kratke filmy. Stihli jsme konec dokumentu o mistnim bluesovem krali a jeste jsme videli animovanou plastelinovou bitku, dokument o nebezdomovcich, kteri ziji v karavanech a maji sve krasne spolecenstvi v jednom campu. Animovany o dvou rozhadanych sousedech a na zaver Cafe a Sex, film napodobujici Cofee And Cigaretts, kdo zna, pochopi, kdo nezna holt nezna. V Barney Yardu(zviretcinci) jsme videli "nejrychlejsi sunku na svete" - zavody prasatek. No americani jsou fakt divni, jako by jim nestacil ten podivny NASCAR racing. Dozvedeli jsme se, proc jsou kozy nejlepsi zvirata na svete (at uz jako domaci mazlicek, tak zvire tazne i nakladni, fakt unese az 75 liber, coz je stejne jako nas oblibenec llama, ale koza je mnohem levnejsi na provoz i porizeni :) A cislo, na ktere jsme se vsichni tesili uz od rana: llama demonstration. Pekna slecna vypravela pekne o pekne lame na voditku (vy neujizdite na lamach?) a potvrdila nam, ze ano, neni to jenom povera, lamy opravdu plivaji. V stanu naseho obeda Dj uz dodeedzejoval a ted tam jina slecna recitovala o svem priteli, ze byl tak velky, velky jako ocean a ji se to tak libi. Tak jsme ji zatleskali a Kuba si sel udelat jeste jedno kolecko na 3D kolotoc. A dokud se jeste trochu motal, odvlekl jsem ho do druhe budovy, kde byla vystava fotografii a maleb. Fakt husty! V devet se zaviralo a program koncil v 2130 ohnostrojem. Vskutku monumentalnim ohnostrojem. Vsechny rachejtle byly odpalovany z umeleho ostruvku ve stredu jezirka, kolem ktereho se rozkladal festival. A hudba rvala tak, ze nekdy nebylo slyset vlastni vybuchujici rachejtle. Z jistych, ve dne jiz nepochopitelnych duvodu jsme se dohodli, ze se domu dopravime vlastnimi silami. Cestu zname, jeli jsme ji na kole. Odchazeli jsme ve 2145 a uz ve 2250 jsme byli v Canal street, ve spravnem dome. A to nas zitra ceka velke hiking (kopcolezeni)!
[Marin County Fair] [ruske kolo] [no nehodime se k sobe?>] [jjama] [lami] [americka dvojcata] [vystava zeleniny] [pig race] [pig race] [ruske kolo] [ruske kolo] [ohnostroj] [ohnostroj] [fireworks] [ohnostroj]
Zavody prasatek (.avi, 15.4MB)
Ohnostroj (.avi, 2.26MB)

sobota
Verte mi, ze neni mym zvykem stavati jiz v pul osme. Ale pokud jsem chtel v osm odjet na hike (kopcolezeni), nebylo proste zbyti. Ovsem, kdyz v osm zvonila u dveri Patricia, nebyl jsem jeste ani po snidani. O pet minut pozdeji uz jo. A mohli jsme vyrazit. Vyjeli jsme Pavlinou Hondou a hned jsme sse zastavili ve smisenem zbozi a koupili jsme si svacu (ja a Kuba jsme koupili bochnik chleba a nejaky syr). Na dlouhe ceste jsme se stavili v pekarne v jakemsi velice divokozapadovem mestecku, ve kterem jedina zdenna budova bylo kulturni centrum s napisy NO BARKING. Po ranni kave a pecivu jsme pokracovali do Point Rayes National Seashore parku, kde jsme zaparkovali v Medvedim udoli. Prohledli jsme si informacni centrum a zkonzultovali nasi planovanou cestu s informacni dobrovolnici za prepazkou. Jeste natrit repelentem proti klistatum a muzeme vyrazit. Strmou cestickou jali jsme se stoupati vzhuru na Mt. Wittenberg. Cestou nas Pavla poucovala o zdejsi zvirene a kvetene (vavrinove hajky, huckleberryies, stingy nettles - koprivy, jsou tu dost vzacne, je jim horko, ale zvlaste poison oak, coz je malinka trilista kytinka, ktera vylucuje velice agresivni olejovitou latku, po ktere se clovek krasne pokryje vyrazkou, kopriva hadr). Mt. Wittenberg je vysoka 1400 ft. (stopa je asi 1/4 metru, ale na druhou stranu jsme lezli temer z urovne more.) Na uzke cesticce jsme potkali skauty ale i nejake dve damy na konich. Na vrcholku jsme na chvili spocinuli kochajice se prirodou i svym obdivuhodnym vykonem. Ze shora vede dolu jen klesajici cesta. Ta nase se dost vlekla, snedli jsme nejake bobulky (vzhledem k tomu, ze jsme jeste nazivu, tak to asi fakt byly huckleberries, ostriziny (blackberries), maliny a cerny rybiz) a nasli misto zdemolovane mistni odrudou divokeho prasete (zdivocele domaci vypustene osadniky). Pomalu jsme sestupovali k oceanu, do mlhy a ochlazovalo se. Podel pobrezi se slo celekem vpohode, zadne velke stoupani a klesani. Sesli jsme az na plaz, abychom si dali obed. Wow, tam vam bylo zajimavych kaminku, musli a meduz! Snedli jsme, co jsme si nesli a pokracovali dale. Nad hlavami nam krouzili supi nebo sokoli, na ceste se potulovala jeleni rodinka a hlavu na nas vystrkoval nejaky moc zvedavy hlodavec. Nad morem letali jak rakety kormorani, morsti racci i sevrena formace pelikanu. A u cesty se tycil a kosatil obrovsky eukaliptus. Stavili jsme se na Arch stone, coz je zjevne vdecny cil rodinnych vyletu. Arch znamena oblouk a presne to je ona skala. Da se projit po jejim vrsku a take slezt dolu k mori. Pohled na priliv byl okouzlujici. Skrz Bear Valey jsme pak dosli az k nasemu autu. Zizen a unava. V nohach cca 13 mil.
[foto foto] [v rade za sebou,...] [chvilka odpocinku] [KITI] [cucorietky] [schvalne, kde je hejno pelikanu] [priroda] [''tak tady dame lunch''] [obed] [priroda] [zvire] [koukame na zvire] [zvire] [zvire] [priroda] [priroda] [na kameru vam to nereknu...] [je to pekny, ale ze bych to musel videt dvakrat] [to nam udelala cesta] [no coment]

Needeelee
Brzy po ranu (rozumej v 11:00) jsme vyrazili na picknik poradany Kathy a Dickem. Tento zivelny par Larryho pratel nas dva specialne pozval ("... a Larry, nezapomen vzit kluky!"), takze jsme je nemohli zklamat! Prijeli jsme do parku, kde uz Kathy s Dickem pripravovali dva stoly k hostine a ochotne jsme se pridali a jali jsme se kibicovati, co patri kam a touto spolecnou nasi peci se stalo, ze bylo vse na svem miste nez prijeli dalsi hoste. Celkem se nas seslo jedenact. Co se temat konverzace tyce, nejvice vas, ctenare naseho blogu bude jiste zajimati, ze nekteri hoste si na nas pripravili nekolik ceskych frazi a s velice slusnou vyslovnosti je na nas vyzkouseli. A my kulili oci. K jidlu byla ryba se zeleninou a kurecim salatem. A jako zakusek bajecny cake a zmrzlinovy dort. *MNAM!* Skoncili jsme asi ve ctyri a jeli jsme domu. Doma jsem si vzpomnel, ze jsem tu chtel koupit kloubouk a Pavla taky chtela udelat nejake nakupy. Vysledkem cehoz bylo, ze jsme se vydali na nakup ve dvou autech, spojenych vysilackami (ovladnymi koopiloty), my, v nasem Milackovi vpredu a P+L hned za nami a Pavla radi jak se radit do pruhu, kam zabocit a tak... No dojeli jsme tam v poradku, udelali nakupy a vratili se zpet bez jedineho skrabnuti na:(nasem aute, cizim aute, nas, chodcich [v poradi dulezitosti]) A protoze jsme se citili fakt nacpani z pickniku, nebyla zadna vecere. Jeste jsme se svezli s Pavlou do filmopujcovny (uz ne videokazeta, ale DVD) a pujcili si nejakou klasiku, o ktere je Larry presvedcen, ze ji musime poznat: Hotel New Hampshire, Vertigo a Easy Rider. Hned vecer jsme si s dvema misama popcornu a tremi platky ohrate pizzy od vcerejska sedli a posledni ze zminovanych filmu shledli. Wow, to je sila! (cesky Bezstarostna jizda). Cas spat.
[chystani] [posledni instrukce] [nasi hostitele] [po obede jeste historky] [zase zvisili davku namelu] [cuchni, aaa aport] [nase prvni samostatna jizda] [barbecu] [Mr. Schevkuchar] [a kompletace] [po kompletaci;pred konzumaci] [strci to do pusy?] [nazaver kukuricka] [sosedovec Maja] [nazaver pod]
Následující část

Americky blog
v hlavnich rolich: MArek a JA kup
(část druhá)

4.7. Independence Day - Den nezavislosti, toliko Pondeli
Ke snidani Larry vyrobil pancakes, coz je neco jako palacinka, ale ze slabe jineho testa a tlustsi. Nacez jsme se svezli s Pavlou do obchodu REI s campovacimi potrebami (nepotrebujete titanovy odlehceny kampingovy salek na esspreso? Maji ho ve sleve!) Uzasne spacaky (netusil jsem, ze se spacaky rovnez rozlisuji dle pohlavi), nafukovaci matracky, zachrane folie odrazejici az 95% vyzareneho lidskeho tepla, rozmrazovace rukou, velice specialni vlozky do bot, susene jidlo, specialni ponozky a taky klobouky. Nakonec jsem si i jeden koupil. Pak sla Pavla shanet boty a my ocumovat elektroniku do Good Guys. Moc hezke hracky tam meli! Pavla prisla mnohem drive nez jsme stacili vsechno ohmatat a litovat, ze to nemame (vsechny mobily byly tzv. vecka, divne, holt Amerika). Dale jsme meli v dennim planu vyrazit na kola. Smer zapad, cil Phoenix Lake v jakemsi parku. Pod mym velenim nevelenim jsme velice priblizne oscilovali kolem optimnalni cesty, ale shodou vsech stastnych nahod jsme se s planovanou cestou protli mj. u Phoenix Lake, takze jsme cile dosahli. Potkali jsme pani s ditetem na zadech, ktera na nas chvili koukala, jak tahnem kola po schodech a poradila nam, jak se dostat do zmrzlinarny v Lakespuru, do ktere jsme se malem dostali. Tentokrat jsem minul jen o jednu odbocku. Coz znamenalo, ze jsme misto udolim jeli po nejhorsi mozne ceste vedouci pres mistni dominantu vrchol 1000ft vysoky. Uf,uf, chudak Kuba, vypadal temer tak znicene jak rattle snake (chrestys), ktereho jsme videli dole u Phoenix Lake a ktery byl prejet rangerskym autem. Ale ten vyhled stal za to, ne? To vite, ze jo! [Kubo, priloz fotky,pls!] A jak si nas Kubik zaradil na tom prisernym sesupu dolu po polnacce plne struh vymletych vodou tekouci z kopce. Meli jsme trochu naspech, protoze bbq zacinalo nejpozdeji v sest a bylo uz pet pryc, kdyz jsme se vratili z kopce do zastavby. Tak jsme chytli prvni primou ulici, ktera nas zavedla az k mostu pres Canal. A hura v 1740 jsme uz doma. Umyli jsme se, pac jsme byli zpoceni jak prasata a pak pomahali pripravovat veceri. Slavnostni hot dogy a hamburgry. NEsmite si predstavovat ty blafy, ktere pod temito jmeny dostanete v MC, tyhle byly prave domaci americke. A jak jsme si posmakli! Prinutil jsem Larryho, aby nam jeste povedel neco o vyhlaseni nezavislosti, coz Kubu ukolebalo az do spanku. A od te doby uz jen dopisuji blog za posledni tri dny. A ted uz se mi chce spat, tak me omluvte.... CHRRRRRR
[Mara si zkousi klobouk] [muj dum, muj hrad] [most pres rozbourenou...] [Phoenix lake] [Sahara] [to je vyhled co [za tu namahu to nestalo]] [vrcholovka] [stiny katedral...] [!pozor! palma prez cestu]

5.7. utery
Tak nam zacal ctyrdenni pracovni tyden. Nase dlouhe nebehani se projevilo i na case ranni rozcvicky. Podle puvodniho planu jsme meli dneska zacit praci v Oaklandu (prumyslova ctvrt nedaleko SF), ale jeste nase sluzby nejsou zadany. Nam to nevadi, mame jeste praci na lodi. Celou nalakovanou plochu jsme vzali smirgl papirem, abychom z ni dostali drobne necistoty a natreli druhovrstvym lakem. Drevo ted nadherne sviti na slunicku. Byl cas na obed, tudiz jsme pockali, az dungeon keeper uklidi v kuchyni a pak jsme po ni cakali olejem vystrikujicim zpod massa do nasich obedovych hamburgru. Nicmene, ty hamburgry staly za to. Kuba totiz pripravil i volske oko, ktere jsme do nich implantovali. A tak jsme si pochutnali.
Nalakovali jsme jeste desky vyjmute ze vnitrku lodi a dali si oraz. Zcela dle nasich zvyklosti jsme se vyplavili na kajacich, tentokrat az k hornim dokum a zpatky. Dodelal jsem blog, u ktereho jsem podle zapisu usnul (viz "CHRRRRRR").
[!jak malo staci ke stesti...!] [nami vlastnorucne ukuchtene hamburgry] [go, go, go [proste donich]]

6.7. streda
To bylo strasne tempo! Kuba ted rikal, ze frekvenci nechal, jenom zvetsil lambdu (to asi znamena, ze natahl kroky) Kazdopadne jsme skoncili s casem osmnact minut. Vyflusani, zpoceni a nemohouce dychat. V bageterii jsem si uzil toho bajecneho pocitu, jak se vas ptaji do posledni podrobnosti, jak to chcete (jaky bagel? se syrem? toustovany? sem nebo sebou?), a pak si to udelaji jak sami uznaji za vhodne. Samozrejme jsem ridil. A nenaboural. Hodinku jsme pobyli doma, Larry neco zarizoval a my jsme parili internet. V devet jsme vyrazili na cestu do Oaklandu za Arthurem. Arthuro je Larryho davny pritel, ktery nas bude zamestnavat od pristiho pondelka. Cestou jsme krosli Richmond bridge a po freewayi jsme dorazili az do Oaklandu, kde jsme z ni sjeli a projizdeli mezi domy. Larry se ptal Kuby, jestli dava pozor, ze bude priste navigovat a zezadu se ozvalo jen chrrrr... chrrrr.... Ach jo. Dorazili jsme v poradku a potkali se s Arthorem a jeho dvema zamestnanci, jeho Zenou Ninou a synem Frederickem (Call me just Fred, its shorter - frajer :) Prestehovali jsme jednu madraci a uklidili nejake stare papiry okolo vedlejsiho domu. Arthuro nam jeste ukazal kamna, ktere jsme uspesne odstehovali. Nasli jsme spoustu nadhernych veci, jako treba slamenny klobouk nebo stativ na buben. Its all garbage 'nly garbage rikal Arthuro, If you want anything of it you can take it. Pak nas zavedl do jakesi sopy plne dalsich pokladu. Kola, jedno funkcni, retezy, neidentifikovatelne vzacnosti. Museli jsme se navzajem ujistit, ze i kdyby nas s tim pustili do letadla, z domu by nas s tim vyhodili... Zacali jsme se nudit, Larry odesel do banky, tak jsme si rekli o praci - dostali jsme za ukol zbrousit desky do dveri. Zbrousit a natrit finishovacim lakem. Byli jsme s tim hotovi behem hodiny a zaslouzili jsme si pozvani na obed. Poobedvali jsme v zahrade u domecku podobnem svetu Neverhoodu. Nina uvarila velice dobre a nad hlavou nam sumel pulcitronik-pulpomerancovnik-kousekgrapovnik. Prijel Larry a museli jsme jet zpet. Dekujeme za obed! Zavezl jsem nas zpatky. Na molu jsme jeste zlakovali druhe strany desek ze vcerejska, odlepili maskovani z lodi a pobrousili dolni drevene listy na lodi. Vlastne jen jednu, tu na pravoboku. Mezitim prijela Sabra(univerzitni profesorka) se synem Alexem(18). Budou s nami sdilet dum nasledujici tri dny. Meli jsme velkou veceri, spagetty a rizi se staroceskou kureci omackou. Alex ted brnka na kytaaru a vsichni se sbiraji, ze pudou spat. Kam?
[zkouseli jsme dvojkajak]

7.7. ctvrtek v SanFran
Dneska nas bezelo sest! Alex(27:47 min) se sice cestou ztratil a Sabra se vratila jako z vychazky, ale presto je to rekord sveho druhu. I na bagelech nas bylo sest (zaslouzime si je). Vratili jsme se domu, vzali si veci a spolu s Alexem vyrazili do velikeho sveta. Hura na San Francisko! Larry nas vzal autem na ferry (= cesky privoz, akorat do ferry se vejde tolik lidi co do boeingu) a dal uz jsme byli na sve vlastni ose. Dojeli jsme do velkeho Mesta, Kuba zabroukal "when you are leaving San Franciskoooo..." a pesky se vydali mezi mrakodrapy. Nejak se jim tam dari, je jich tam jak hub po desti. Ovsem lidi je tam jeste vice. Pichli jsme do mapy prstem a tak jsme vyrazili na Rusky vrch. Cestou jsme navstivili slavne knihkupectvi beatove generace City Lights. Chvili jsme se tam zdrzeli a nasavali atmosferu padesatych let. Na Ruskem vrsku (... si rozbijeme ...) jsme vlezli do kostela Jana z Asissi a prosli tichym interierem. Sesli jsme dolu az k mori na Fisherman`s Wharf (cca Vaclavak) a jdouce podel more jsme narazili na slavny Pier 39. Atrakce, zamestnany jmeno-pismomalir, pulapky na pienonze, akvarium, kolem na mori lode, ale nejlepsi jsou stejne sea-lions (podle prekladu na slovnik.seznam.cz jsou to lvouni). Jejich auuuuuf! auuuuuf! umi Larry vyslovit jeste lepe nez samotni sea-lioni. Bohuzel tentokrat se v zatoce, kde jich je normalne okolo tri set, potuloval pouze jeden. Auuf jo. Koutkem oka jsem spatril rozhlednu na vrsku Telegraf Hillu, Coit Tower. Nas osud byl zpeceten, tam se musime vysplhat! Nakonec to nebylo tak tezke a vyhled opravdu stal za to. Toz vychutnali jsme si ho do posledniho dousku, coz nas privedlo k myslence, ze bychom si radi vychutnali nejaky ten obed. Alex to vzal na sebe a dovedl nas do thaiskeho restaurantu, kde jsme se velmi dobre a celkem levne najedli. Nasyceni jsme opustili orientalni jidelnu a s radosti jsme hned za rohem nasli pohovku s napisem FREE. Napis jsme odstranili, protoze uz nebyl pravdivy. Pohovka byla obsazena. Meli jsme na ni siestu. Kuba si zase (temer) schrupnul. A ja zase hledal v mape, kam bychom mohli vyrazit. Vedeni mym neminoucim vedenim jsme prosli China Town az k cinske brane. Kuriozit jsme videli plno, ale zajimavosti... Kuba nas premluvil, abychom se jeste stavili v obchode s elektronickymi hrackami. Zatimco on si prohlizel vecicky jako srolovatelnou klavesnici, ja s Alexem jsme sledovali konec 6 epizody hvezdnych valek. Kuba nic nekoupil a Han Solo zase vyhral, takze jsme mohli pokracovat. Vesli jsme do METRIONu, budovy s kinosaly, prodejnou arkadovych games, Warhammerovskym parenistem (Warhammer a Warhammer 40,000 je vyupgradovane hrani s vojacky, ma spoustu pravidel) a elektronickou hernou. Americka mladez, jak jsme zjistili, ujizdi na gamese zvane Dance, Dance Rrevolucion. Na zemi jsou ctyri sipky (Up, Down, Left, Right, [pro levaky Left a More Left, zdravim Pepu a Kubu]) a monitor vam ukazuje, jak je mate dupat. Coz se samozrejme v rytmu hrajici hudby, takze vysledkem je "tanec". Hned za Metrionem je park s umelym vodopadem, coz je vlastne pamatnik Martina Luthera Kinga. Kuba se jeste rozmyslel, takze jsme se pokusili koupit jeden bajecnej harddisk, ale posledni si prave nekdo odnesl. Pech. Natahli jsme krok a stihli ferry domu v 1655. Cestou Kuba (a dokonce i ja) usnul. U budovy nas vyzvednul Larry a krome vecere se uz te doby nic nedelo.
[privoz do San Fran] [privoz do San Fran] [''zaplivane'' San Fran] [Bay bridge] [to je roh, co?] [pyramida] [see-lion] [fotograf pri porizovani tohoto snimku malem obetoval zivot] [nekdo ma v okne sklo, nekdo igelit a nekdo kytku] [Coit Tower] [po dobrem obidku trochu odpocinku] [no, mozna vic nez jen trochu] [cinska ctvrt] [jak dela opicka?? HU HU HUHUU] [Alex jak ho jeste neznate] [kasna] [vodopad z druhe strany]

Patecni uklid 8.7
Alex ani Sabra uz s nami dnes nebezeli, cimz prisli o velkolepou ranni podivanou na slunce nizko nad obzorem i o jednoho sedeho pelikana zakotveneho na lagune spolu s nekolika volavkami, kormorany a dalsimi mensimi ptaky. Tak jsme byli na bagely zase jen ctyri. Dnesni prace spela k jedinemu cili: domu pripravenemu na sobotni brunch(breakfast/lunch). Odsandovali jsme levobok lodi a natreli obe bocni prkna. Kdyz jsme uz byli v tom lakovani, natreli jsme i desky z interieru na druhe strane. Kuba odsrouboval dvere ze skrini na kachlikovem grilu co stoji na zahradce. Dvere jsme rovnez poskrabali motorovym smirglpapirem a pote napustili danskym lakem (ci olejem?). Vysledek stoji za tu praci. Alex mezitim umyval okna a Sabra nakupovala jidloviny. Alex hadici vycistil zahradku (Larry tomu rika podium, ale je to proste vykachlikovany prostor za domem, zahradka) a my setreli prach z kachlikoveho grillu. Teleskopickym smetakem v kombinaci s hadici jsem s Larrym vycistil pokryti na hot tub (vyhrivana venkovni vana) a stejnou metodou jsem pak vydrbal docista palubu lodi. Mezitim jsme (LArry, Alex, Kuba a ja) poobedvali u Avatar`s. Alexe uz tam znali, takze si proste dal "to co minule", je vegetarian. Vlastne myslim ze vegan. Rovnou z prace jsme sli na patecni mexikanskou veceri (Kuba se, pravda, stihl rychle ocakat) a bylo nas osm. Ti, co mohli pit margarity (v americe se muze od jednadvaceti) meli s pitim ctyr dzbanu docela problem, ale domu se dostali vsichni uspesne. Nase teenagerske trio bylo jeste pozvano k Dougovi a Angie na film Pouline Dynamite (nebo tak nak). Mimo toho Doug ukazal Kubovi svuj pracovni koutek, vcetne nekolika hracek, ktere programoval. Veskere programovani provadi v assembleru, coz je dost tuha prace. Larry s Pavlou uz davno spali, kdyz jsme se dostali zpet. Larry stacil jeste behem filmu zavolat, ze za sebou mame zamknout. Spat jsme sli po pulnoci
[vybalujeme lod z papiru-JAKO nova] [lazurujeme dvirka na grilovy pult] [grilovy pult bez dvirek] [pripravy na zitrejsi brunch] [pripravy na zitrejsi brunch] [vytahli sme s Marou dublekajak asingl jsme nechali Alexovi] [v plne rychlosti jsme to naprali do sloupu]

Sobotni brunch
Vzhledem k tomu, ze jsem vstaval v osm, jsem spal... osm hodin. V deset neoficialne zacinal brunch a my museli stihnout: pripravit vsechno jidlo a piti, nakrajet ovoce, upect palacinky (to byla prace naseho teamu!) a pak po sobe uklidit. Upect hromadu palacinek priblizne trikrat vetsi nez na nas obed, coz bylo presne spravne mnozstvi, nam trvalo hodinu. A ze se povedly! Zbyla jenom jedina. V pul jedenacte se zacali trousit hoste. Pravidla domu, jak rikala Pavla prichozim, jsou jednoducha: my davame jidlo, vy se sami nakrmte, sami seznamte. Co bych povidal, jidla bylo dosti, na kajicich se jezdilo (potkali jsme mistniho lodniho policistu-kapitana, projevil se jako namysleny blb), povidalo se mnoho, lidi bylo hromada. Z jiz zminenych Patricia, Nina+Arthuro, Doug+Angie, z lidi, co jsem jeste nepotkal nejaka rodina s detmi, co se zoufale chtely projet na kajaku, lidi, co Pavla zna z ferry (takci cesta jak ziskat zname) a samozrejme Sabra a Alex, ktery mel dnes 19. narozeniny. Happy birthday to you! Okolo ctvrte se posledni hoste vytratili, coz jsme my dva uz nevideli, protoze jeden z nas vysel na pocitaci rejpaje se v prestizi a druhy chrunel v posteli. Vecer jsme videli pujceny film Hotel New Hampshire (dalsi klasika, vzpominate?) a pote jsme se rozloucili se Sabrou a Alexem, museli letet dale na jih. Chce se mi spat, nevidim co pisu. Mozna by stacilo umyt bryle, ale spise je to tim, ze se mi zaviraji oci. Ono cely den jen jist dokaze unavit.
[brunch je nejen o jidle...] [...ale i o kajakingu...] [boatingu] [..ale hlavne o rychlosti] [...ruchlosti] [hostu bylo hodne a byli vsude...] [..i na molu] [byli jsme z toho vyjeveni]

Nedelni flakani 10.7
Probul jsem se v osm. To proto, ze mi zazvonil budik. Budik jsem vypnul a vratil se zpatky do postele. Mnohem odpocatejsi jsem se probudil podruhe a to uz urazeny budik ukazoval pul dvanacte. Na druhy pokus se mi uz podarilo vstat a pustil jsem se do snhidane. Kuba uz byl vzhuru delsi dobu, ale do niceho se jeste nepustil. Tak jsme se chvili flakali od niceho k nicemu az Pavla prisla s tim, ze jede na hike a jestli jedeme taky. Prestoze Kuba se tak zdaleka netvaril, odpovedel jssem za nas oba, ze takova nabidka se neodmita a ze bychom OBA litovali, kdybychom ji nevyuzili. A tak jsme jeli. Autem jsme se vysplhali po kopcich naproti SF pres Golden Gate, vyuzili jsme samozrejme nadherne vyhlidky na Most a zaparkovali jsme na Rodeo Beach, v samem srdci parku Marin Headlands. Kdysi vojenska oblast je dnes frekventovanym mistem turistickych vychazek, protoze vojaci jako jedini nenechali sve uzemi zastavet hromadou domu, takze jde o siroko daleko o jedine nezadomovane (jako nezalesnene) uzemi. Nase trasa vedla zcela jednoduse na jeden z kopcu nad plazi a zase dolu. Jeste u plaze jsme videli hromadu sedych pelikanu. Cele hejno citajici asi 40 ptaku. Nekteri se cas od casu zvedli a majestatne (rozpeti kridel srovnatelne s delkou osobniho vozu...) krouzili nad nadrzi, do ktere pak ponekud mene majestatne zuchli. Dale jsme potkali par hikeru, nekolik cyklistu a dve dvojice runneru. Nechapu proc lidi bavi BEHAT po kopcich... A vymysleli jsme puvod slova hike. Je to totiz slozenina ze slov high (vysoky) a king (kral, vladce). High king se na nas hneval, takze navaril plny kotel mlhy, ktery vylil na vrcholek, takze jsme meli nadherny vyhled na mlhu smerem na Golden Gate Bridge, mlhu smerem na San Francisko, mlhu smerem na ocean, mlhu smerem nahoru a mlhu smerem dolu. A taky samozrejme na mlhu vsude okolo. Cestou dolu nam Pavla vypravela o socialnim posunu vpred v sedesatych letech a posunu vzad za Bushovy vlady. Ach jo. Dole na Rodeo beach jsme jeste chvili sbirali huste kaminky (huste ve smyslu "fakt husty!"; pozn. teenagera) a nasli par polodrahokamu (?) correlianu(?). K veceri zbytky od brunche. Po veceri jsme jeste s Kubou vyrazili na vyzkumnou cestou podel pobrezi zatoky. Slunce zapadlo a my se obratili zpet. Stalo to za to. V ramci filmoveho klubu Luckham American Classics [LAC:] jsme jeste videli Hitchkokovo Vertigo, film ktery se odehrava ve meste San Francisco. Kuba usnul a probudil se (dle jeho vypraveni) az o pul treti a sel si lehnout do vlastni postele.
[tak toto je Goldengate bridge - neco podobneho je i v DD->JM->CR] [PACI fik] [zacatek hikingu] [jezirko] [mlha predemnou...] [tak hura do ni!] [trava s modryma ocima-hmm, tak sme asi vazne v Americe] [ten tunel je nak podezrele pod vrskem] [z tunelu se vyklubal bunkr] [Larry kajakuje] [vecerni prochazka] [jezirko, kolem ktereho ranon behame]

Pondeli (pracovni)11.7
Tak je tu dalsi tyden. Opravdu jsem se snazil zabehnout nejaky rekordni cas, ale osmnact minut je nase prokleti. V bagelarne si ten typek (ma na cedulce jmenovku ACE (eso) :) uz pamatoval me jmeno! Samozrejme jsem obe cesty ridil. Srazil jsem jen jednoho vedle-chodce a stouchnul jen do malem-tam-bylo-auto. Jeste dnes jsme makali pod Larryho vedenim. Oblekli jsme lod kompletne do druheho nateru, drzaky na padla, ktere Larry onehda instaloval, jsme namalovali na barvu steny na niz jsou povesene. Namalovali jsme jeste betonovou zidku mezi nasim domem a domem Douga a Angie. Jeste k tomu jsme stacili obrousit a namalovat dverni ram na lodi. Kdyz prihlednete k tomu, ze bylo vedro nad sto stupnu (Fahrenheita), musite uznat, ze to byl vykon velice uctihodny. K obedu jsme meli vajecinu s kousky sunky, spoustou chleba, troskou syru a ICQ debatou se Soukupy, Ostrava. (Zapomnel bych malem - Kuba zase rano po dlouhe dobe Skypoval domu, Schieblovi se vratili z Rakouska cyklisticky.) Vecere stale jeste zbytky z davna, salat to vse jisti. Jeste po veceri jsem vyrazil na zapadosluncovou vychazku podel zatoky. Mejte se vsichni, du spat!
[posledni nater na boku lodi]

Utery (pracovni - v Oaklandu)
!Happy byrthday Larry! [birth... pozn. Marek]
Rano jsme samozrejme bezeli nase obvykle 2.3mile dlouhe kolecko, po kterem jsme jeli na bagelovou snidani k Noahovi. Dneska jsme ale odchazeli soucasne s Pavlou [spechali jsme totiz do Oaklandu]. Doma jsme tedy nahazeli do tasky pracovni obleceni, pracovni [hiking] boots/y a vyrazili jsme. Marek se pod mou navigaci, konsultovanou s Larrym pres vysilacku, jal vedeni. Zastavili jsme se v shoping centru, kde jsme nakoupili potrebne vybaveni, a pote jsme pokracovali dale do Oaklandu. Cesta probihala dobre, kratili jsme si ji wireless komunikaci. V Oaklandu jsme dostali [od Arthura pozn. MareK]presne instrukce: "koberce pryc, tuto zed pryc, vsechno tamhle na hromadu, vsechno je jen ZGARBIC" [zgarbic-amricky pribuzny nasich evropskych zgarbu[ garbage p.M]] Pustili jsme se do toho s takovou vervou, ze za zhruba hodku a pul jsme to meli hotove. Frederico tedy telefonoval Arturovi: "kolik te zdi maji zbourat?" odpoved byla jednoznacna i v mexicke spanelstine "celou, je to zgarbic". Dal jsem se tedy do dobourani zdi, kdezto Marek sundaval koberec a linoleum v druhem byte. Ve 12 byl samozrejme time to lunch, Frederico se nabidl, ze nas zaveze do restaurace o 3 bloky dal. Pry, aby jsme trefili, jeste rikal cosi o prvnim dni[a asi uz rozpoznal me ztraceci nadani]. V restauraci, kde sem si ve svych flekatych monterkach pripadal jako doma [byl jsem pysny na to, ze mam vice barevnych fleku na kalhotech, nez ti tri panove nahodne rozmisteni u "umelecky pomalovanych stolu",jak prohlasil Marek, kdyz jsem navrhoval valmi levne, zato priserne efektni upgrade techto preklizekovych ctvercu na nozkach][ja jsem rikal Fredovi, ze si vezmu lepsi tricko, a on na to, Ne! tohle je COOL, tady je Amerika!p.M]. Rychle jsem zblajzl svou tortylu plnenou veprovim, ryzi a salatem [burrito p.M]a zatim co Marek dojidal druhou polovinu sve kureci obdoby[no dovol!pM], sem si jak jinak nez zdrimnul. Po chvili se mnou Marek nenapadne lomcuje [dnes uz podruhe] se slovy: "vstavej jdeme!".[neni pravda! on se vzbudil sam!, ja se jenom tichounce otrasal smichem pM] Dosli jsme tedy tri bloky zpatky k Arturove truhlarstvi a pustili se do prace, ktera utikala celkem rychle. Arturo se vytasil s hromadou "Emerickych" vymozenosti [napr.: elektricka primocarka velikosti a raze prumerne sbijecky, nebo zde velmi potrebny "hledac nosnych stojek v nitru sadrokartonoveho sendvice"]. Okolo treti uz nam ale prisel rict, at zacneme poklizet, ze ve ctyri nejpozdeji koncime. Poklidil jsem tedy v prvnim byte a pomohl Marovi odnosit vsechny koberce a zgarbice. pak jeste nejake zmatky s mymi botami a hura domu. Arturo nas vyvedl az na freeway a odtam jsme to jiz nadherne trefili [horsi to bude zitra]. Po schlazeni zmrzlinou a pitim jsme se vydali na kajaking. Pri nasedani se mi podarilo dostat se nejakym zahadnym zpusobem do kanalu a tak jsem se cely mokry sel prevlict.["podivej, jak z toho mam zelene tricko" volal na mne zdimaje sve odjakziva brcalove triko pM] Tentokrat jsme se vydali smerem ven z kanalu, kde jsme asi po 100 metrech nasli lodenici, kterou se Marek ihned jal prozkoumat, kdezto ja se pevne zachyti mezi pilire mostku a opaloval. Vzbudilo me az Markovo hybani s lodi [grrr, dnes uz potreti]. Chvili jsem remcal, jelikoz se me snazil privazat k vlastni lodi a na me dopadali kapky slane, toxicke a radioaktivni vody. Nakonec jsem mu to privazal sam a nechal se tahnout (8 . Vynalezli jsme pritom novou hru "Under bridge" [ikdyz to ma i bezdomovecky datadisc, mi hrali normalni vodni] spocivalo to v tom, kolik podjedeme mostku vedoucich od brehu k molu. nastesti jsme podjeli vsechny. Marek hned vyslovil ideu o jakemsi profesionalnim zavode, ale nedokoncil ji. Po navratu se s nami Pavla rozloucila a sla do skoly [vyuka spanelstiny]. Ja jsem nasel pod Dagovym mostkem asi pet micu a Marek chtel alespon jeden vylovit. Pry se mu to i povedlo a Larry s nim delal nejaky blbosti. My jsme zatim pripravovali nas slany dort "Lucky ham", a kdyz pak Larry prisel, tak jsme se mu jej pokusili predat s hlasitym "HAPpy birthday". Pak nejaka fotodokumentace, no a vrhli jsme se do nej. Posilneni "Stastnou sunkou" a jahodami, jsme se rozhodli konecne dnes vyprat. Roztridili jsme vsechny spinave svrsky na barevne a bile. Barevne jsme soupli obratem do pracky. Larry nam dal hromadu tricek a rifle, aby jsme meli v cem chodit, kdyz se to ted pere. Pak bloging podle vzoru sleeping a hurra do postele.
[''Luck ham''] [happybirthday] [Zrcadlo, zrcadlo, rekni, kdo je na svete nejkrasnejsi?]

Streda trinacteho - druhy den v Oaklandu
Dneska jsme behem ruuningu potkali podezrele malo lidi... Co predchazelo vstavani: nekdo mi zlomyslne [ja jsem si to fakt nebyl] naridil budik na treti hodinu ranni. Bez jakychkoliv problemu jsem se probudil, koukam, venku desna tma. Splnil se mi muj sen! Konecne muzu zacvaknout budik a jit si znova lehnout. Abych nezaspal, nastavil jsem ho znova - na "spravny" cas, sedm hodin (!). V sest tuka, busi na dvere Larry a pta se, jestli furt spime a ja se divim, proc me budik nevzbudil...
Do bagelarny jsme jeli truckem, takze ctyri lidi, co sedime u stolu, meli pred obchodem tri auta. Jojo to je Amerika. Po snidani nas Larry doprovodil na spravnou freeway, zamaval a zmizel pred Baybridge. Cestou jsme nezabloudili. V Oaklandu jsme rozebrali [hmmm, kladivem a pacidlem] kuchynske linky a Kuba vyrezal diru na lednici v hornim byte. Uzili jsme si furu srandy, ale bojim se, ze zitra uz budeme muset pracovat (=]. Obedvali jsme na stejnem miste jako vcera a cestou jsme zjistili, ze uz to neni Oakland, ale univerzitni mestecko Berkeley. S instinktem taznych ptaku jsem trefil domu beze vseho bloudeni. Vyjeli jsme si na kajacich (tentokrat bez koupani v Kanalu) a slunili jsme se u dolniho kotviste. Nekteri z nas dokonce i usli, hm hm. K veceri Pavla pripravila vybornou zelnacku s Larryho cool [t.nezn. studene, naopak horke a pikantni] bramborami. Dojedli jsme se mellonem a pak Pavla vytahla Larryho na vychazku, ze ktere se prave vratili.
[ranni zacpa] [takova krasna kuchynska linka...] [ja sem se ji jen dotkl...] [pred prichodem ''Demolischen mana''] [kapitane, komunikacni kanal otevren] [kapitan: ale za jakou cenu?] [jestli mi to jidlo nedonesou do 2 min tak jim ... upravim fasadu]

Ctvrtek 14.7, potreti pod velenim Arthura
Dneska jsme zabehli opravdu dobry cas! Po patricen ranni ociste jsme skocili do aut (Larry tentokrat drivoval pavlinu Hondu) a presunuli se do bagelarny NOAH's, kde jsme uz jako doma. Ranni davka bagelu se nijak nemeni, takze jsme po nasich dvou bagelech a caji vyrazili do prace. V aute se citim velice pohodlne, hrajeme CD a nekdy i zpivame. A dneska jsme dokonce ztuhli v nefalsovane, americke zacpe! Hloupi americane maji vsichni automaticke prevodovky, tk jim to nedela problemy a taky se jim rychlisti 1 mile za hodinu popojizdi ouplne pohodlne. Ne tak mne. Ale procvicil jsem si praci se spojkou i jizdu v traffic jamu. Do Oaklandu jsme dorazili s jistym zpozdenim, ale rychlou parci jsme vse dohnali (=]. Dneska jsme jeste trosku zvetsili otvor pro lednici (Tigerem, nasi motorovou na-vse-pilou), orezali jsme sadrokarton kolem jednoho okna (budou tam dvere), vyrizli jsme diru na okni stresno a (to souvisi s predchazejicim) Tigerem jsme vyhodili pojistky. ["Waa-aw..." ozvalo se zpoza Tigera a jedno svetlo zhaslo...] Frederico nas dneska svezl autem na obed. Fred jezdi stejnym stylem, jako Kuba v Need For Speed: Underground2, jen s tim rozdilem, ze Kuba jezdi prece jen obezretneji a Fred na druhou stranu nemusi pouzivat NITRO. Brzdi s kvilenim brzd, parkuje smykem mezi stojici auta, cervenou na semaforu objizdi skrz benzinky a obezretne se vyhyba policemenum. Cestou nam jeste povidal, ze s jidlem je to stejne jako s holkami, co chutna jemu, nemusi chutnat nam. Frederico ma hodne zvlastni nazory, ale chvali ceske pivo (" czech beer is simply the best!"), tak mu je nevyvracime. Zavezl nas k sandvicerii [jako pizzerie, ale jine jidlo :], ale ta mela napsano na ceduli uvnitr zavreneho obchodu, ze "jsme radi, ze jsme vas mohli sest let obsluhovat, ale sorry - skoncili jsme". Tak jsme obed koupili v Berkeley Bowl, svetozname samosce [ja nevim proc, Fred nadsene vykrikoval, hippie place, hipiee here, hipiee there, hipiee man, hipiee woman, hipiee child piing at sidewalk...*POKRCENI RAMENY*]. U pultu jsme si rekli o VELKOU porci ja Kung Pao Chicken, Kuba nejake brokovnice s veprovym. Jidlo jsme zporadali pred Arthurovym truhlarstvim [sousedi s nami demolovanym domem] a meli jsme s nim [s jidlem] rtochu problemy. Ja jsem nasel, castecne po chuti, jednu cellou chilli papricku, coz se rozhodne na palivosti jidla nemohlo nepodepsat. Kuba to sporadal rychleji nez ja a pak se rychle pokousel usnout na matraci. A tedka je mu blbe. Cestou zpatky jsme stali na cervene vedle americkeho policajta na Harrrrrleyi. Pak na to slapnul a zmizel za obzorem. Nastesti. Dneska jsme si nesli zakajakovat, protoze Kuba se necitil ve sve kuzi a ja se zakecal na ICQ. Povecereli jsme zelnacku ze vcerejska, splachli to zmrzlinou a tecku jsme dali poslednim kouskem z Alexova narozeninoveho dortu. A mame deset hodin.
[!!namam rad windows!! grrr] [nabit, zacilit a PAL] [todle je luxusnejsi restauracka] [copak to mame dnes dobreho? chilipapricky] [Oo boze, dekuji za automatickou prevodovku [zato ti necham kus sveho susi]] [musime se starat o veceri, ne?]

Patek v Berkeley (15.7)
Vstavani dle zabehaneho harmonogramu. (To mi pripomina, ze jsme si zase zabehli nadherny cas pod 18 minut a zpotili se jako mysi). Zabehany harmonogram pokracuje: sprcha, tremi auty do NOAH's, snidane (potkali jsme Kathy&Dicka) a drive do Oaklandu. V pul devate jsme na miste, jeste doposlechneme konec pisnicky z CD a hura do tovarny! Diru kolem okna jsme zvetsili natolik, aby ji mohl projit pripadny slon a zarovnali sadrokarton, aby se na drevenou vzperu dal prisroubovat novy sadrokarton. Vytahli jsme oba zachody a v hornim byte jsme vytrhali linoleum. V jedenact, kdyz jsme byli zrovna v nejlepsim trhani, za nami prisel Larry. Rekli jsme si mu o dalsi praci, protoze Arthuro byl kdesi pryc. Nas boss nam doporucil jenom ze si muzem dat casny obed. To bylo volani, jemuz jsme nemohli odolat. Vratili jsme se drive, jako ze jsme meli hodinovou prestavku na obed ale nejen ze se neobjevil Arthuro, dokonce zmizelo i Fredericovo auto... Doufam, ze vam nemusim licit, jak jsme byli zoufali, ze nemame nic na praci. Ze sameho zoufalstvi jsme se natahli na matraci s vyhledem na silnici a jako jeden opusteny pes jsme vyhlizeli [ne,ne, ne! zradlo uz ne] naseho chlebodarce. Chlebodarce Arthuro se neobjevil, ale vratil se Larry kteremuzto titul chl;ebodarce prislusi snad jeste vice nez zamestnavateli. Tentokrat nam rekl, ze mame sbalit naradi, skoncit drive a muzeme vyrazit do Berkeley. Uklidili jsme naradi a uz jsme byli na odchodu, kdyz konecne prijel Arthuro. Schvalil nam nase tendence sbalit se, ale jeste nas vzal do HOME DEPOT, velkeho obchodu na staveni domu, zahrad a garazi. Cestou jeste zastavil v jedne ze zapadlych Oaklandskych ulicek a nadsene nam ukazoval auto pokryte lebkami, vystrilenymi patronami, anglicaky, motherboardy a reklamami na prvni kostel cokoladoveho martini (=o. Nakoupili jsme rukavice, bryle (Arthuro rika "gogls"= googles), smetak, stresni okno a jeste par tramku. Vse jsme naskladali do Arthurova trucku ("tady je misto na televizi, ale ja jsem ji nikdy nepotreboval, tady je kompas, teplomer, radio ma misto na sest CD najednou, ovladani hlasitosti na volantu, sest mist a nad zadni napravou zabudovanou skrinku na naradi..."). Po ceste zpet jsme jeste videli sidlo PIXAR Studios, tvurce Hleda se Nemo, The Incredibles a vubec vseho animovaneho, co neudel Disney nebo DreamWorks. Zvenci to vypada na velky hangar, ale uvnitr je natriskano pocitaci az na pudu. Slozili jsme material a zamkli ho do jednoho z bytu. A... hura z tovarny! Nasim oblibenym peskobusem cislo dva jsme vyrazili smerem Universita Berkeley. Pokud nekomu nahodou toto jmeno nic nerika, tak Berkleyska univerzita je, jak rika Larry, stejne jako Karlova, jednou ze svetove znamych univerzit PLUS zde, prave zde zacalo v sedesatych cele hnuti hippies. V prubehu cesty se z klasickych zaprasenych Oaklandskych delnickych domku staly domy vyssi, Berkeleyske a prodchnute jakousi atmosferou. Po Telegraph street plne studentskych stanku se suveniry jsme dosli az do arealu univerzity. Spousta mladych lidi, stromy, zelena trava, budovy, co se tvari stare a svetaznale a take... kostry. Kostry kol v ruznem stadiu rozkladu. Od byciklu, kteremu chybi jen predni naprava az po supy ohlodany a sluncem vybeleny ram. V chvilce ticha jsme svorne zavzpominali na sve studentske uspechy/neuspechy [*nehodici se skrtni] a obratili kroky zpet. Rozhodnuti nevracet se zpatky stejnou cestou, ale jit ulici rovnobeznou s Telegraph street nam prineslo pohled na uzasne auto predelane na rybu na kolech. S jistou ulevou jsem zjistil, ze nasemu Milaskovi se nic podobneho nestalo, takze jsme se vratili klasickou cestou po freewayi a ne plavmo pres zatoku. Vecereli jsme u mexikancu, tentokrat o neco slavnostneji, Larry pozval starostu San Rafael i s celou rodinou, coz zahrnovalo dva teenagery. S patnactiletym synem jsme si nejak rozumeli, jeho mladsi sestra byla o neco zamlklejsi. Ale kdyz v zaveru vecere nepritomne pocukrovala zbyvajici tortilly, dokonale jsme si vsichni ctyri rozumeli. Po navratu zpet jsme se sli jeste koukat na hvezdicky k Dougovi a Angie a videli jsme giganticky Mesic i ctyri mesice Jupitera. Pavla usnula na lavice a kdyz spadla dolu velmi se divila ze zamlada se dokazala pohodlne vyspat na lavicce na zeleznicni zastavce a ted tohle... Vzali jsme to jako varovani a sli radsi spat do posteli.
[co dodat??] [KITI] [tuning hadra] [Berkeley] [''...vetrem ohlazene a sluncem vybelene torza kol...''] [bear] [keep smiling] [prozatimni vyherce nasi souteze ''nejlepci ladic''] [TODLE, JE AMERIKA, ...grr kdy bude dalsi benzinka!!]

Sobota s andeli
Vstali jsme neco po pul devate a ke snidani Larry udelal wafle. My kluci, co spolu mluvime (Kuba+ja) jsme se oblekli do cyklistickeho a s patricnou vybavou jsme vyrazili smer Angel island. To uz bylo kolm jedenacte. Potrebovali jsme se dostat do Tiburonskeho ferry pristavu, ale ja jsem v Larkspurskem pristavisti nabyl dojmu, ze jsme na miste a ze odsud bychom mohli chytit spravne ferry. Kuba mi to vysvetlil [vytmavil by bylo prihodnejsi...] a ujmul se mapy jakozto odznaku veleni[.jednou sem navigator, tak jakepak copak]. Protahnul nas zkusene skrz Sir Francis Drake boulevarem, krosli jsme nejaky zaliv a skrz rodinou zastavbu, kde nam jedna pani se tremi detmi ochotne napovedela cestu jsme najeli na dlouhou vlnitou cestu podel pobrezi smerem na Tiburon. Trochu nas tlacil cas, tak jsme slapli do pedalu a posledni usek pred pristavistem jsme ve scene jako z filmu zavodili s lodi mirici do pristavu. dve minuty pred odjezdem jsme celi udychani a zpoceni cekali na molu a tvarili se jako dobyvatele ztracene archy. Za prevoz nas i s koly jsme cvakli kazdy jedenact tech zelenych papirku s usmevavymi presidenty. Kola jsme soupli do stojany na pridi a z vrchni paluby jsme pak sledovali blizici se Angel island. Ostrov to je krasny zeleny, umisteny zhruba uprostred SF zatoky, jejimz sperkem je zvan a obvodova cesta je dlouha osm mil. Coz pro nas kolare nebyla vubec zadna vyzva, takze jsme se pomalym popojizdenim, kochajice se vyhledy, posunovali zhruba stejne rychle jako dva panove, co tam byli pesky a tahli s sebou draka, ktery jim moc nechtel litat. Asi to byl podzemni drak. Na Angel islandu bylo imigracni stredisko, skrz ktere putovali do Noveho sveta uprchlici ze zapadu, co uz je vychodem, Asie, tedy hlavne cinani. Byli na ostrove ubytovani dokud se nezjistila jejich totoznost (nedovedu si predstavit jak) a popripade byli drzeni v karantene. Na ostrove byly tri baterie rychlopalnych del na ochranu zalivu a taky kasarna s ohromnym mnozstvim vojaku, kteri tu cekali na nalodeni behem druhe svetove valky. Od 1942 zde byli souzeni a mozna i vezneni valecni zajatci. Nad SF bylo tolik mlhy, ze jenom vysilac na Twin Peak z ni vycuhoval, ale behem nasi pulhodinove prestavky na vyhledu mlha opadla a my videli SFranciske mrakodrapy v cele jejich krase. A mimo toho i dve oooobrvske nakladni lode plovouci z Oaklandu do Kdesi-Kamsi. Nalodili jsme se do predposledniho ferry, odrazejiciho v 1620 a trochu jinou, kratsi cestou jsme mirili domu. Za zminku stoji rozhodne "zastavka pred bazinou". To co jsem [.jsi, ja sem ti to rikal ze to tunel nebude] milne na mape cetl jako tunel pro cyklisty byla opustena stezka pro pesi a ve skutecnosti cesta koncila bazinou s rakosim. Ale protoze vsechno spatne je k necemu dobre, nasli jsme tam hromadu ostruzin, ktere nebyly sice ouplne zrale[clovek by cekal, ze jakozto black-bearys budou cerne, ale ony byly ve fazi cerveno-cerne; asi naky novy preliv], ale presto nam ohrome prisly k duhu. K nasemu prirodou prostrenemu stolu se pridali dva japanese typci, kteri si ostruziny nejdrive vyfotili, pak natocili, dale ochutnali a pak teprve snedli (ty co jeste po nasem naletu zbyly). Domu jsme dojeli v sedm hodin, najeli jsme ctyricet mili, dosahli maximalni rychlosti 41 mph[.presneji 39,1mph; ale co je hlavni: ''dali jsme to za pouhych 3:30 cisteho casu''; porad sem si rikal, ze to bude asi tim horke, kdyz jsme dohaneli ferrya ja se v kopci nemohl dostat prez 20 na tachometru, pak sem si uvedomil, ze sem jej prenastavil zpet z km/h na Mph] a snedli jsme pet musli tycinek. Povecereli jsme "grillovanou polivku", coz je Larryho oznaceni pro kure nalozene v zelene nalevce, kterou s laskou pripravila a v nasem foru popsala Pavla. Snedli jsme jeden kousek jako chicken burger [=v housce] a druhy kousek jako hot chicken [=v rohliku]. Ja jsem se pokousel najit spojeni pro zitrejsi cestu do Exploratoria [s jistym uspechem] a divali jsme se na All president's mens. Zfilmovanou verzi watergate afery. Jeste ze nam to nakonec Larry vysvetlil, protoze jsem tentokrat na chvili usnul i ja.
[Larry kuchti...] [...wafle] [f f f f] [!!tak to jsou ony!!] [San Rafael- Richmond Bridge] [cinsky pomnik] [mlzny zvon] [pohled na SF] [ze by kasarna?] [sam sam sam, sam na kolo usedam, slapu slapu jak slapat se ma, ooo ja se mam,...] [organic blackberries] [nedosel mi mail? ale do ktere schranky??] [sv. Venca je tady trosku vyhladovely... a to uz snedl sveho kone]

nedele vylet do SF Moratoria
oprava, ExplOratoria
Ridili jsme se Krausovym pravidlem "nedelej, ze je nedele jiny den nez ty ostatni", takze me typicky Marek poranu budi se slovy: "VSTAVEJ!" [hledani veci co bych po nem v tuto pulnocni hodinu s oznacenim na budiku 8:00 hodil, me probralo] tak jsem tedy vstal, provedl hyenu, oblikl se, pristihl Marka jak hleda na webu posledni informace o nasi preprave. Rychle jsme do sebe nacpali snidani, rozloucili se s prave vstavajicim Larrym a Pavlou a frceli sme si to nasim Auti [dle vzoru kyti[kyti je lat. canabis; pozn. M+]] na ferry. Na zhruba 1500m jsme zkusili 3 CD a shodli se na Hromosvodech[jako povetsinou]. Zaparkovali jsme na poloprazdnem parkovisti, koupili si listek a stoupli na konec rady [Brno Turany-az nekdy jindy]. Asi po 15min ukotvovani lodi nas zacali poustet na palubu. Jednomyslne jsme[ja +ja] se shodli na dvojsedacce v kuzi ve vrchnim patre napravo vpredu. Nachvili jsme oba zalomili, tuto seanci jsem ale necekane prolomil ja, se slovy ''jdu se kouknout ven'' jsem zmizel, za mnou se v cestine "tynejdzra"[moji? p.M+] ozvalo cosi o proklate SF mlze. Na palube byl vitr[musel jsem jit bokem vpred,abych se vubec dostal ke spicce]a pred palubou mliko. Nahle se z mlika vylopl Angel Island, zachvili po nem male pristavni rejdarske plavidlo kvuli kteremu jsme zpomalili, a touto rychlosti [jen co noha nohu mine, jen co noha nohu mine] jsme se dopotaceli do SF ferry kotviste. Prodrali jsme se davem lidi, vzali si tiket na slevu v MUNI [nikoli Masarikova univerzita, ale mistni MHD] a vydali jsme se po Marketstreet hledajice tu spravnou konstelaci ulic, odkud pry mel jet nas autobus #30. Jelikoz ani jeden z nas nevedel, jak vypada takova SF zastavka MUNI, byli jsme nuceni ridit se instinktem["mily bratranku v teto betonove djungli se nespokoj s nicim jinym nez je schweps"]. A tak kdyz Marek uvidel jakysi autobus, asi tricitku, jali jsme se jej behem pronasledovat. Nastesti asi po trech blocich nahoru do kopce [jak jinak v SF] zahnul doprava a ihned zastavil na zastavce. Prisli jsme tak akorat vcas ['na poradnej vejprask'] a kdyz uz jsem byl jednou rukou, nohou, sandali a pulkou svych rifli v autobuse, slysim Maru jak na me vola "todle je ctyrycitka". Byl sem tedy nucen pockat na dalsi, ktery byl uz spravny. Nastoupili jsme, ukazali slevenky, zaplatili 1$ s ujistenim, ze v tomto autobuse muzeme jet nasledujicich 60min a sedli jsme si. Asi po 15 min ridic vykrikoval na cely poloprazdny autobus "tamhle je Golden gate" a maval pritom smer zaliv. Kupa pravych a nefalsovanych turistu [kazdy min jeden fotak na krku] se vyhrnula z autobusu danym smerem. Asi dalsich 10min [po kterych me Mara uklidnoval ze jsme to nemohli prece prejet, ze se kouka na svetelny panel] a opravdu tam byla nase zastavka. Usli jsme asi po jednom bloku rovne a doprava, kdyz tu Mara zvolal "Tady to znam, v tom rybnicku jsem v Midtown Madness -PC hra- zajizdel kachny!'. Prosli jsme ani ne 100 let stary anticky chram a pri pohledu na hodinky zkonstatovali, ze tech 10-15min uz na Mr.P9 pockame venku. Mr.P9 dorazil za pul hodky, coz my uz nevydrzeli a sli si hrat s ruznymi hejblatky a cinklatky a buh vi s cim vsim dalsim. Postupne jsme rozebirali kazdou vec [jenom jejich princip, naradi mi Marek zabavil uz u vchodu]. Potom jsem ale uvidel elektro koutek pres ulicku [a za hodinu koukam, Mr.P9, a cosi povida o tom ze me hledaji] scukli jsme se tedy u paradni vylevky, kam jsme hazeli kulicky, ktere nabiraly elipsoidni drahu, a male deti ty kulicky chytaly. Dali jsme si tedy sraz v 16:15 a ja sem se zase ponoril do elektro koutku a dumal, proc mi predtim rukou projelo 6A. Vina byla konstrujtera, ktery tuto hracku [stejnosmerny motorek s oddelavacimi magnety] neudelal blbuvzdornou a hlavne bezpecnou. Za nejakou chvili me z badani vyrusil Marek, ktery velel k odchodu. Padertovi nas svezli az skoro k ferry dekujeme, kde sme rychle katapultovali [bez rozlouceni a podekovani][ja se rozloucil i podekoval... p.M+]. Cesta k ferry byla kratka a tak jsme se jeste rozhodli zabrousit do mesta. V jednom shopu se spotrebni elektronikou nas prodavajici dokonce poprosil o pomoc pri sklizeni vystavenych veci na ulici, se slovy "muj kolega pracuje". Zasli jsme jeste do herny a zahral jsem si 2 kola NFS Underground I, kdyz tu Marek zase veli k odchodu ["a to jsem si jeste a ni poradne nepohral"]. Zpet k ferry se vracime rovnobeznou s Marketstreet. Marek pospicha a ja mu to rozmlouvam "vzdyt je to jen kousek, a mame na to 30min". Uspesne jsme se preplavili ferrym az k nasemu auti. Prijeli jsme domu, kde byl listecek Pavly a Larryho za se vrati za chvili a pustili jsme se do kuchteni. Domorodci se vratili zachvili. Vymenili jsme si zazitky [nase z Moratoria a jejich z hikingu]. Zatim co my jsme zacali blogging, Pavla s Larrym sli spat se slovy 'buenos nocas, amigos'
[jako solnej sloup, like a Rollingstones] [uz vedi o nasem palacinkovem umeni] [Californsky masakr v zrcadle] [...a zatim Pavla...] [... s Larrym..] [...velke cizi OKO...] [ktery Mr.P9 je pravy??] [tady jsem stravil nejvice casu] [plachetnice nebo parnik??] [napravo jeste ve meste a nalevo v zatoce, nikoli naopak] [Lucerna] [a jeste vecere...] 
Americky blog
v hlavnich rolich: MArek a JA kup
(část treti)

18.7 Pondeli, znova v Oaklandu
Viditelne se zkracuji dny, protoze slunce behem naseho behu vychazi stale pozdeji a pozdeji. Ale my taky behame rychleji a rychleji, takze se to srovna... Dekuji za optani, cesta autem byla v-pohode, dokonce jsme se ani nezasekli v zadne zacpe, auta se zde umi pohybovat rychle i v obrovske hustote. Co jsme dnes delali v Oaklandu? Nejdrive jsme maskovali nasi praci za predchozi tyden, protoze zitra ma prijit inspekce a Larryho povolenka jeste nenabyla platnosti. Z hromady, kam jsme nosili vsechno smeti jsme vybrali nejvice kompromitujici predmety, jako jsou umyvadla a dvere od skrini. Spolu se sporaky jsme je soupli do sopy (te, co v ni jsou hromady pokladu...). Z hromady jsme dale recyklovali dve zaluzie a ty pridelali do oken v prizemi. Aby iluze spokojeneho bytu byla dokonala, pribili jsme i nejake prosteradlo predstavujici zaclonu na zadni okno. Tim nase dnesni prace na cislech 3 a 5 skoncila. Pokrocili jsme na dalsi level, do 6535. Zde bylo nasim ukolem jemne ("very nicely!") demontovat kuchynskou linku, tak, aby sla znova nainstalovat. No, chybi nam v tomto oboru jeste jiste zkusenosti, takze doslo k nekolika skrabnutim, zlomeninam a vyvrknutim, nastesti jen na skrinich. Nam se tyto nehody vyhnuly. V nejkritictejsim okamziku zastavil padajici skrin velice chabe vypadajici umelohmotny drzak na papirove rucniky. Holt qalitni chinsky wyrobek... jemu vzdejme hold! Zachranil vodovodniho kohoutka proudly made in USA, steinless steel. Poobedvali jsme zase burittas, Kuba zcela klasicky chrnel uz v okamziku kdy dojedl. Po navratu do prace jsme rozmontovali kancelarsky stul, velice bytelne sesroubovany, svrutovany a slepeny. Setrne jsme vyjmuli vsechny vruty a srouby, ke kterym jsme meli klic a pak za sameho setrneho lomcovani praskla sklenena stena, ktera byla na stul prilepena. Arthuro se na nas prijel podivat, vzal za stul a se slovy, "to nemusite tak opatrne" vyrval stul od steny. S poradnymi klici, ktere nam predal, jsme meli zbytek (hmmm, sbytek) na kousky, nez byste okem mrkli. Uklidit a... a mame padla! Vrrrrn autickem pres vsechny prekazky, citajici 20 mil az na Canal street. Na tomto miste jsme dolili vodu v ostrikovaci, pak jsme k tomu umyli cele okno, pridali rovnou cele auto a nakonec jsme umyli i auta Larryho a Pavly. Povecereli jsme peceneho kurete s rizi a jeste vecer Kuba nainstaloval do naseho Milaska MP3 prehravani.
[Vitez] [co bude dnes k veceri, milacku...?] [''ze to pada? Ale ne.. Ne, TED to pada!!!''] [car-washer]
zachod [.avi, 739kB]

Modre utery v druhohorach<19/7>
DNES JSME OSLAVILI POLOVINU NASEHO AMERICKEHU POBYTU
Diky planovane inspekci na nasem pracovisti v Zemi buku (Oaklandu) jsme meli den volna. Coz nas nijak neodradilo od ranniho behani ci bageloidni snidane. Docerpali jsme gasoline a v samosce koupili bread and some cheese. Ovsem pak uz jsme vyjeli po freewayi 101 na vylet. V ten pravy okamzik jsme zahnuli na slavnou Californskou pobrezni Highway 1 a po serpentinach (le serpent = franc. had) jsme se vysplhali do polstare plneho mlhy. Nezodpovedni ridici stale drivovali bez roznutych svetel. Ne tak my. Nas truck projel vsemi nastrahami bez potizi i kdyz nas zezadu dojizdel poldacar. Auto jsme zapichli na parkovisti, prezuli se do highking bootu, pobrali batuzky a hura za redwoodem. Chteli jsme zaplatit vstupne, ale hodinu po oteviraci dobe jeste nikdo nevybiral. Prosli jsme po kolem pokaceneho stromu zrozeneho A.D. 905, ktery ma na letokruzich vyznacene dulezite dejinne udalosti vcetne data Bitvy u Hastings jokozto i pokaceni stromu. Mezi pralesnimi velikany, pozustatky z druhohor jsme ve zboznem tichu prosli az na konec informacni stezky a pokracovali dale po Ben Johnson na kopec poeticky nazvany Cardiak Hill. Vsech 1200 stop nadmorske vysky jsme si peclive vyslapli a ani nam to tak neprislo tezke. No divte se v takove krasne spolecnosti. Kuba omluvi, ale mam na mysli sekvoje. Na samem vrsku [rozbijem si...] jsme opustili Benjaminovu stezku a smer nasich kroku jsme sjednotili s Dipsea Trail. Cesta to byla ruznoroda, nejprve dost siroka i na auto a vinula se lesem, pak po temeni jsme se nadychali mlhy, teple mlhy jako v saune, ktera se valila pres lucni porost. Klesali jsme po cesticce dost siroke pouze na husi pochod a ktera nesla stopy podobne remodelingu, ktery provadime na budovach. Blize k mori jsme vstoupili do mlhou zvlhleho pralesa, ve kterem neustale krapalo. Cesticka krapanek zbahnela a mezi kmeny se zacaly mihat stiny velociraptoru jakoz i allosauru. Jak jsme putovali proti casu, zmizely a nahradili je prvni obojzivelnici, hmyzaci a kapradiny. Az na zacatku veku [no, temer] jsme se zastavili. Byli jsme na Stinson Beach a dale bylo uz jen temne prvohorni more, ve kterem se prohani hlavonozci, trilobiti, zraloci (?) a surfari neoprenovi (???). Tak a ted uz kecam z hladu, je cas na obed - na brehu prvohor snedli jsme kazdy pulku bochniku chleba s polovinou syra. Nikdo z nas se nechtel koupat a pisek na plazi nam take moc nevyhovoval [nemluve o tom, ze pocitace jsou az ctvrtihorni vynalez...], takze jsme se dali na .utsec incetapz <- NEchteli jsme se znova setkat s velociraptory, takze jsme se splhali na Kardiakalni kopec podel potoka cestou pojmenovanou Steep Ravine. Cesta to byla nadherna se spoustou sekvoji zivych i popadanych v malebnych uhlech pres potok. Potucek krystalicky cisty [cekal jsem, ze nahore vyleva ranger do koryta pitnou vodu z lahvi] skakal pres kameni a cas od casu se odvazil i ke skoku z vetsich kamenu a vznikl vodopad. Na jednom miste jsme museli vysplhat zebrik. Nahore nas cekal kamp a vubec civilizace, coz jsme vubec nehledali, takze po kratke pauze na oddych jsme radeji slidale soupat kameni na cestach. Cekala nas Dipsea Trail, ale tentokrate opacnym smerem. Po auto-siroke ceste jsme pohodlne dosli az temer do kampu. Cestou jsme vystrasili nekolik druhohornich vazek, lizarda = tretihorni jesterku a naprosto ctvrtohorniho hada (ten spise vystrasil nas). Nas Milasek stal, kde jsme ho nechali. Nasedli jsme do nej a o neco delsi cestou jsme se vraceli na Hw 1 a tou pak skrz zatacky jako: "C", "J", "U", ci dokonce "S" a "V", sjeli do civilizovanych krajin, kterymi prochazi 101. Dorazili jsme bez vetsich problemu, jenom bylo uz dosti husto - lide se vraceli z prace. A doma jsme toho uz mnoho neudelali. Jenom snedli veceri - rizoto.
[velikani] [sekvoje] [mlzno] [tady je tak pekne ticho...] [mlzno mizi] [druhohorni prales] [...a jesteri mezi stromy] [my a nasi duchove] [...a duchove stromu] [plaz] [pobrezni hlidka] [i cesta muze byt cil] [jahudka] [had pres cestu!]

Streda 20.7
Zaciname upadat do stereotypu. A to nekteri lide maji tenhle stereotyp uz spoustu let... rika se mu pracovni rezim. Rano vstavame pred sestou a vybihame s vychazejicim sluncem, na trase potkavame stale stejne lidi a stereotypne se zlepsuje nas cas. Po sprse jedeme jist stale stejne bagely a pit stejny cas v bagelarne NOAH's. Stejnou cestou brazdime silnice do prace, tam bourame (dnes to bylo prozmenu bourani venkovni omitky a vyrezavani presneho otvoru pro stresni okno, skoncili jsme opravdu brzy). Obedvame na stejnem miste a jezdime domu stejnym autem, stejnou cestou. Po praci jezdime na kajacich a sedime u pocitace. Ja reju do prestize, Kuba hleda nejake obvody, stenice (dneska dokonce shanel pajku) a posloucgame stejnou hudbu. Vecere tepla nebo studena vzdy dobra a jidla dosti. O volnych dnech chodime na vzrusujici hiky.

Rozumejte, ja proti tomu nic nemam, me se to LIBI! Proto to stale delam. Ale to nic nemeni na tom, ze je to stereotyp
[dira v stene]

Ctvrtek
Zabehli jsme dalsi z dobrych casu, to po ranu potesi. Ze mi daji cokoladovy bagel misto sezamoveho, to nenadchne. Arthuro dodelava nejakou praci kdesi jinde, na nas nema dost casu. Takze jsme za dnesek vyndali jen dvoje umyvadla, jeden zachod a jedinou skrin. Za dve hodky jsme byli hotovi. Co s nacatym dnem? Pokusili jsme se kopirovat nasi cestu s Arthurem do HOME DEPOT a stavit se v BEST BUY, obchode o kterem rikal, ze je plny elektroniky. Diky bajecne propojenym nasim skillum, Kubova navigacniho a meho ridicskeho jsme cile dosahli a to temer nejkratsi moznou cestu. Probrousili jsme obchodiste skrz naskrz a krizem krazem, nic jsme nekoupili. Tentokrat. Ale zamestnanci se fakt snazili, dvakrat se nas ptali, nechceme-li s necim pomoci. Domu jsme dorazili kratce po dvanacte (moje obavy kolem zpatecny cesty z obchodu se nastesti nenaplnily), cas akorat na obed. Upanvickovali jsme devet vajicek a zhltli s chlebem. Nez jsme s tim byli hotovi, objevil se Larry a ochotne nam nabizel praci na lodi. Co naplat, jist se muze, pracovat musi. Tak jsme az do vecere pridelavali dvere na lod a prisroubovavali drevene drzaky, ktere Larry nove vyrobil. Vecere vonela krasne a jeste nadherneji chutnala, rikejte si tomu rizoto, ale podle mne to byl Dik-japonskym-bohum-za-dar-rize. Pote, co jsem si podruhe pridal, Larry vytahl svou teleevizni kameru a delal s nami interview, nejdrive se mne ptal, kde si myslim, ze se bere jidlo, jestli roste v lednicce a jestli bych umrel hlady, kdyby mi nikdo nepripravil jidlo. Pak vsichni kol dokola vypraveli sve kucharske prihody. Kuba podpalil olej, ja jsem spekl teflonovy rendlik do jednoho kusu s jakymsi jidlem, Larry jednou spalil spizy a hostitele ho to nenechali vyhodit, ze jim uhli chutna... ale Pavle explodovaly brabory a tak se ji povedlo pokryt zevnitr celou troubu mikroskopickymi casteckami teto korenove zeleniny. A na zaver vecera jsme si prohlizeli fotky z nasi rodinne navstevy USA pred tremi lety (to bylo 2002) a Pavla prekvapene konstatovala, ze vsichni byli mladsi.
[nas Milasek pred Arthurovou dilnou] [Peter Behn] [Lezici spici 2 : Stale lezici spici] [6535: demolition] [demolition continues] [posezeni na verande a na zachode]

Patek 22.7.
Kubovi se nechtelo vstavat, tak Pavla s Larrym vybehli drive nez my a ja na nej jeste chvilku cekal. Zato pak jsme vyrazili tempem dvojnasobnym, abychom P&L dohonili. Kdyz se to stalo, nikterak jsme ve svou rychlost nezpomalili a do cilove cary jsme tak dobehli v naprosto rekordnim case. Larry usoudil, ze vzhledem k tomu, ze Arthuro na nas zjevne nebyl pripraven vcera, ani den predtim, nebude pripraven ani dnes a vubec nic se nestane, kdyz do Oaklandu nepojedeme. Jenom si musime rozmyslet, kam teda pojedeme. Hmmm, hmmm, uvazuji a ze vcerejsi prezentace fotek si vybiram, kam bychom mohli vyrazit. Co treba... Sonoma! OK, Kuba napad schvaluje a Larryho jsem premluvil, aby nam pomohl naplanovat cestu. Vyhrabali jsme hromadu map, z nichz zadna nebyla zcela optimalni. Tak Larry navstivil www.mapquest.com a vytiskl nam cestu bod po bodu. (Zahnete doprava, pul mile na odbocce na Sonomu doleva... )Kuba moc nenavigoval, cestu jsem si pamatoval a bylo dobre znacena.

Na miste jsme nasli slunny placek stranou od namesti, kde jsme nechali auto a pesky sli na pruzkum. Prozkoumali jsme misii. Sonomska misie je nejsevernejsi z retezu spanelsko-mexickych misii, ktere staveli vsude, kam se dostali. Byly to takove milniky, tady je krakonosovo, vy americane, drzte se stranou, ju? Mimo toho i centra pokrestanstovani mistnich indianu, kteri asi nebyli moc stastni, ze jejich duse chteji zachranovat spanelsti padrove. Provadela nas velice zainteresovana pani, ktera mela obrovskou radost z kazdeho navstevnika, z kazde polozene otazky a zduraznovala, ze TEHDY nebyly zadne freeewaye, zadna auta, zadne obchody, zadne platebni karty, dokonce zadne penize. Ukazala nam mistni californsky strom, co vypada, ze je na umreni, ale on tak vypada kazde leto, ale to byste ho meliu videt v zime! Ukazala nam kotel na vyrobu sadla, pec na vyrobu chleba, ktera se roztopila, pak se vymetlo vsechno uhli a rychle, dokud pec byla tepla (odhadem dalsich dvanmact hodin) se dovnitr naskladal chleba. Ukazala nam grill na vyrobu hotdogu (ten asi nebyl puvodni, ale vypadal tak). Ukazala nam, ze misie je postavena z adobe bricks, coz jsou cihly z bahna, ususene na slunci. Coz je skvely material, ale kdyz zaprsi (coz je tady asi od listopadu do kvetna), tak se zpatky promeni v bahno, takze strecha je, svete div se, nutne prislusenstvi. Misie byla postavena 1823 a kolem vyrostlo mestecko Sonoma, dle americkych meritek velice stare mesto, ktere bylo chvili i hlavnim mestem statu Californie. Misie byla generalem Velejem prodana za mexicko-americkych valek do osobniho vlastnictvi, coz vedlo k totalnimu chatrani. (Cemuz ovsem krome mistniho podnebi hodne pomohli neve prisedsi osadnici, kteri si z misie brali cihlicky na vlastni domecky) V okamziku, kdy se vyssi mista rozhodla, ze misie jsou dulezitou socasti narodniho dedictvi, z budovy zbivalo sotva par sten. Ale podle puvodnich planu a ostatnich misii se podarilo budovu znova postavit na stejnem miste (i kdyz jenom polovinu, ta druha lezi na soukromem pozemku...), ale uz nikdo nevi, jak byly uvnitr poskladany pokoje. Kaple je presunuta do druheho kridla, protoze ta puvodni byla zrovna u sousedu. Ovsem vyzdoba je velice puvodni, obrazy byly skoupeny na vylete za stare vypadajicimi obrazy a dnes se v ni delaji vanocni besidky a svatby. Za misii jsou tri kamenne desky se jmeny vsech indianu, kteri tady zemreli behem fungovani misie. Nechapu proc, ale vsechna jmena byla mexicka.

Jenom pres ulici stoji stara kasarna, ve ktere byla mexicka posadka generala Valleja. V jednom pokoji byla loznice i s vypisem, co musel takovej mexikansky vojak mit za vybaveni a ve druhem pokoji byla historie pripojeni californie k spojenym statum. Podle toho, co jsem pochopil se sebrala banda trapperu, odzbrojila hlidku a pak na stozar slavnostne vytahla vlajku s medvedem a hvezdou a cervenym pruhem dole. O vlajce bylo v rohu kraticke povidani tri z techto trapperu. Prvni citat byl: No, ja jsem tu vlajku sesil, tady v prvnim pokoji vlevo, ale nakreslil ji starej Teddy. Druhy citat byl stareho Teddyho a bylo to cosi v tomle smyslu: Jo, tu vlajku jsem namaloval. To kapitan nam dal kus nejaky hnedy latky a cervenej pruh asi ctyri stopuy dlouhy. Ta hneda byla v pohode, ale tu cervenou nosila slecna SAmithova, kdyz jezdila pres hory a byla trosku chatrna. Tak jsem vzal inkoust a namaloval tam hvezdu a medveda. Pak jsem si nalinkoval misto na napis a napsal jsem tam velkymi tiskacimi pismeny CALIFORNIA REPUBLIC. Ale jak jsem psal to C na konci, tak jsem si vsiml, ze jsem zapomnel na I, ktere melo byt tam, co jsem psal to C. Ale ono to bylo inkoustem a my nemeli nic, cim bychom to smazali, tak jsem to tam nechal. Treti citat uz jenom vypravel o tom, jak vlajku zvedli, takze si Teddyho prepisu asi nikdo nevsiml. Tady v muzeu byla pouze kopie, kterou vyrobili pruzkumnici (vim ja, koho tim mysli?) tesne pred tim nez puvodni vlajka, ktera byla chvili ve Washingtonu a pak si ji vyzadali californane zpet, shorela pri velkem zemetreseni. Chteli jsme navstivit treti z mistnich atrakci, dum generala Valleja, ale nenasli jsme ho a protoze uz bylo po dvanacte, vratili jsme s k autu, snedli chleba se syrem a vyrazili za Jackem Londonem. Cestou jsme nasli odbocku k Vallejovu domu, pokud budeme mit silu, jeste se tam vratime.

Cestou jsme meli male navigacni problemy, ale zaparkovali jsme auto ve vesnicce pod Londonovym parkem a pokracovali na kole. Abyste pochopili, v parku se plati 6$, ale za auto, kola jsou zadarmo. Tak jsme usetrili sest dolaru a vyslapli jeden oooobrovsky kopec. Kola jsme nechali na parkovisti a pesky se vydali do Wolf House, obrovskeho domu, ktery Jack naprojektoval a s nemalymi naklady nechal postavit. Ale shorel mu tesne pred tim, nez se tam mel se svou zenou nastehovat. Ale protoze to stavel z lavoveho kameni, zdi stoji dodnes a turisti se chodi koukat, jako skoda, ze to shorelo. Krom toho jsme navstivili Londonuv hajek, kde je pohrben on i se svou zenou. A jeste pred nim tam byly pohrbeny dve deti prvnich osadniku, asi o dve generace drive. Pochvalili jsme, jak si to Jack umel naplanovat, jak dum, tak misto posledniho odpocinku a vratili se na parkoviste. Cestou nas trosinku zdrzela hromada ostruzin. Ony by se sice nemely trhat, ale kdo odola... ze? Abychom trochu vyuzili kol, vvydali jsme se jeste k Jackove farme a dale k jezirku. Podle informacnich ceduli povazoval London sve farmareni za dulezitejsi nez sva literarni dila. Snazil se o hospodareni, ktere namisto plundrovani krajiny puvodnimi osadniky melo byti citlive a dlouhodobe udrzitelne. Nehnojil umelymi hnojivy a aby dest nebral pudu, stavel terasy, ktere by mely byti dodnes patrne. A chtel, aby tento zpusob vyuzivani krajiny po nem zustal jako jeho odkaz. Ani jeden z nas nijak nelne k zemedelstvi, takze jsme se dlouho nezdrzeli a slapali do kopce az k jezirku. Kopec to byl na kola az neslusny, takze jsme rozhodli, ze to by pro dnesek jako zavody do kopce na kolech stacilo. Cekal nas dlouhy sesup dolu z kopce az k autu a vyradili jsme se na nem velice.

Protoze jsme jeste nebyli syti zazitku, vratili jsme se do Sonomy (cestou Kubas vyhrozoval mape, ze ji upravi fasadu, jestli nebude ukazovat poradne) a prosli jsme domem generala Valleja. Byl to mexikan, ktery po sestiletem vojenskem vycviku byl poslan hlidat nejsevernejsi vyspu mexickeho uzemi. Poznal, ze jeho vlada to tu nema plne v rukach a spolupracoval s americany. Po pripojeni Californie k USA byl dokonce zvolen do kongresu. Vlastnil obrovske mnozstvi zeme, pokud nereknu astronomicke mnozstvi tak rozhodne uzemi o geograficke rozloze. Dum byl strasidelne tichy a plny prepychu, ktery k predchozim trem navstivenym lokacim vubec nesedel. Vraceli jsme se zpatky stejnou cestou a tentokrat jsem si vsiml, ze jsme mijeli Infineon, Californske NASCARovske zavodiste. Kuba cestou spal, cimz prisel o kolosalni zacpu na freewayi. Vratili jsme se v sest vecer, okoupali a sli k mexikanum na patecni veceri. A v klubu Americke klasiky jsme jeste vecer videli The Manchurian Candidate, politicky film z padesatych let s hypnotizovanym vrahem a Frankem Sinatrou v hlavni roli.
[2 pruhy tam a za 5m sirokym ostruvkem 2 pruhy zpet] ['akcni pohled' z bocniho zadniho okynka] [kaple v misii] [zleva: kotel na sadlo, pec na chleba, grill na hot dogy] [kaktusy a zimni strom] [fontanka] [muzeum J.L.] [hrob J.L.] [krby ve Wolf House] [Wolf House - dum Jacka Londona: skutecnost] [Wolf House - dum Jacka Londona: skutecnost] [Wolf House - dum Jacka Londona: fikce] [TO-pitko] [jesterka - lizard] [vetve krizuji oblohou] [cesticko k domovu, zname se vines, ty jsi mi mila...] [lLake] [Hell biker] [Mariano G Vallejo - vousy jak Havran] [Vallejo choval zelvy?] [bude se podavat vecere!] [L & P se sluni za svitu blesku]

Chtel jsem natoci zvuk prave SRhawaie, ale mistni lidozrouti mi vytrhli diktafon z ruky, a zacali jej roznit. Mozna tato udalost je vina znicenim teto nahravky, ale ja jsem ji pro vas samozrejme poupravil a ted si ji muzete poslechnout celou

Flakaci sobota
Zcela zodpovedne mohu rici, ze jsem dnesek proflakal dle sveho nejlepsiho vedomi a svedomi. Vstal jsem v jedenact, cimz jsem prisel o utok mravencu a rozhodl jsem se, ze uz nema smysl cokoliv velkeho zacinat. Po snidani, kterou se stal jeden croissant (teda ja bych tomu spise rikal obrovsky kus podivneho kolace, ale uznavam, ze croissant je kratsi) jsem se vrhnul na dlouhatanansky zapis za vcerejsek. Kratce pote, co jsem ho dopsal, se ozvala mamka z Prahy pres ICQ a ptala se mne na me zazitky tak dlouho, dokud tam v Praze nedoslo vino (a ze ho bylo hodne...). V rovnez vesele nalade byl i Tomas Hruby, muj spoluzak, se kterym jsme si vymenili sve prazdninove zazitky. Pote, co to vsechno odeslo na kute jsem se jeste snazil napsat dopis na tabor Mym skautum. Kuba byl kdesi s Pavlou nakupovat. Okolo pate se Pavla zeptala zdali se nekdo chce pridat k malemu predvecerovemu vyletu na plaz. Kuba se zatvaril velice unavene, ale my, co jsme cely den jenom busili do pocitace jsme nevahali ani minutku. Autem jsme sjeli do Tenessee Valley (cestou koupili kukurici) a asi dve mile dlouhou cestickou jsme dosli k mori. Lidi vsude spousta, pochopitelne, misto je blizko k mestum, cesta k plazi je kratka a prijemna a plaz... no plaz. Malinke barevne kaminky zvolna prechazeji v pisek a monumentalni vlny berou kameni a strhavaji je dolu. A kdyz chvili stojite v pisku, tak voda proudici sem a tam vam sebere pisek pod nohama a vy jste najednou po kolena v pisku. Vraceli jsme se, ja bez bot a za californske kopce zapadalo ccalifornske slunce. Nez jsme dosli do auta, vetsina nalepeneho pisku opadala a co neopadla, to jsme jeste oklepali nez jsme nastoupili do auta. Cesteou jsem zavolal mobilem ze se vracime a mame kukurici. Pavle jsem si pak stezoval, jak nemam rad telefonovani a ona vysvetlovala, ze busnyss se bez telefonovani proste neobejde. K veceri Larry ugriloval horke-psy a po nich jsme ohryzali varenou kukurici. Setmelo se a Larry rozzal bambusove pochodne a my byli jak na Polyneskem ostrove. Ze same zadosti (kterou asi soused Sam nesdilel) jsme zacali bubnovat, cinkat na flaseky a houkat. Nebyt toho, ze Sam pustil z repraku nejaky rock by to bylo fakt jak na tom ostrove.
[sobotni hike..] [..na plaz..] [..v Tennese..] [..valley]

24.7 Cyklisticka nedele
Tak dneska by to chtelo nejakou akcicku, abychom se neflakali dva dny v kuse, co? No... chteli jsme jet na renesancni festival, ale to jen do te doby, co jsem zjistil, ze chteji dvacet dolacu vstupneho. No tak to teda ne, to si zajdu na neco podobneho doma. Nebo by mi stacilo poprosit sestricku o jeji modni prehliku renesancnich satu. Jednohlasne jsem zvolil, ze radsi zkusime neco jineho... Co treba takhle.... kola? Hmmm to by slo, ale kam pojedeme? Kde jsme to byli minule... hmmm Lake Phoenix, tam se nam libilo. Tak tam pojedem znova. Tentokrat zkusime nejakou primejsi cestu a menekrate se ztratit. A jeste mame odminule typ na bezva zmrzlinerii ve Fairfaxu. Podjeli jsme freeway a kopirovali jsme ji po vedlejsich [a prudceji stoupajicich] ulickach. Stoupajice, projizdeli jsme mezi rodinnymi domky a vyskali radosti za kazdou zatackou, protoze skryvala budto krasne auto nebo aspon nadherny vyhled. Dorazili jsme do sedla, pokochali vyhledem na koralky aut navlecene na silnici az do daaaalky a odbocili doprava hrebenovou ulici Bret Harte. Ta nas dovedla ke zmateni a vyndavali jsme mnohokrate mapu a pri jedne takove zastavce nas oslovil neznamy pan s brasnou plnou golfovych holi. Rikame: COZE?! a on se pta znova: tak co vyhral to Lance? a my odpovidame Nevime... [btw. vyhral, ptal jsem se Larryho kdyz jsme se vratili] a on se zvedave opyta : co to je za prizvuk, francuzsky? [hura mam francouzsky prizvuk aspon v anglictine!]. Ne my jsme cesi. Aha, czechoslovaia! Mate dobre pivo! Ja jsem tam byl... Vazne?! . Jeste nam nabidl, ze nam pomuze s cestou, coz jsme hrde odmitli. [BTW, vite proc Mojzis bloudil ctyricet let po pousti?] Kupodivu jsme se tentokrat protahli spleti ulicek presne podle planu a za celou cestu do parku jsme se vubec neztratili. Projeli jsme kolem nam jiz znameho Phoenix Laku, minuli odbocku, kterou jsme vzali minule na strmy kopec a az na dalsi krizovatce jsme zahnuli doprava. Cesta vedla stale vzhuru, ale lesnim stinem, takze stoupani nebylo prilis krvelacne. Potulacne stoupani nastalo az pote, kdy jsme opustili les a stoupani si vzalo na pomoc starsiiho bratricka... uboci Mt. Tamalpais. Chvili jsme se rozhodovali, zda nepojedem nahoru, ale zdravy rozum zvitezil. Behem sjezdu k jezeru Bolinas se dostavily male problemy s retezem na mem kole. Rychlou demontazi pod kopcem jsme odhalili pricinu problemu - plastove kolecko mezi kazetou a zadnim kolem cestami jiz potlucene se zaseklo do kazety a zabranilo cvrckovi delat svou praci. Nastal cas ostrych nozu. Ostry nuz patril mne a kolecko s jistymi problemy rozrizl [sestro, skalpel prosim] a dovolil tak jeho vyjmuti. Vrcholne fazi operace prihlizel solidne vypadajici pan na kole, ktery se nabidl pomoci [deset jinych predtim projelo bez znamky zajmu]. Podekovali jsme mu s tim, ze uz jsme temer hotovi, ze jen tohle urrrrvem a hotovo [OK, I did it too. Its piece of shit] A... ano jsme z czesi, ano Praga, presne tak. Nashledanou. Co melo byt urvano, bylo urvano a my mohli jet dale. Objeli jsme Bolinas kol dokola. Vypadalo temer jako jedno z sumavskych jezirek. Nebo jesenickych, chcete-li. Minuli jsme pana, co nam pomahal opravovat a po asfaltce 25mph max speed jsme se ritili dolu rychlosti 36 mil za hodinu. Skoncili jsme ve Fairfaxu, kde jsme se poptali po Ice scoop a skutecne uz rvni dotazovany par vedel, kam nas poslat. Stanek-kramek, presneji receno zmrzlinovou cukrarnu, kde byla jen a pouze zmrzlina jsme nasli zcela bezpecne [to je instinkt, a... poslouchej silu, Luku]. Dali jsme si po dvou kopeccich a pak sedice na pavementu jsme uznali, ze ta cesta prece jenom stala za tu namahu. A pak jsme meli primou cestu bez jedine odbocky az k samosce v San Rafael, coz je temer doma. Po veceri jsme videli film Chinatown, ve kterem hraje JAck Nicholson soukrome ocko, ktere strka nos do nekaleho bysnysu s vodou v LA pocatkem minuleho stoleti. A malem o ten nos prijde. Dle skutecnych udalosti.
[tarzanova garage [shop] i s Audi A4] [pohled na San Rafael] [tak po teto freeway jezdime kazdy vsedni rano na bagel k noahovi] [tam, kde najdete draty, jsem jistojiste pobliz i ja] [mlady nadejny fisherman] [asi salas - neplest se slash [lomitko]] [Marek spravuje kolo] [proste..] [..ROMANtika] [ale radsi si overime spravnost nasi cesty [at to neni jako minule]] [no proste 'americke' jezirko] [pekna priroda, co? hlavne tu siroko daleko NEJSOU DOMY] [jako premiovku - zmrzku]

25.7. Pondeli na lodi
Dle skutecnych udalosti se odehrava i nase tabulka behu, ktera na dnesek pripisuje druhy nejlepsi cas vubec. Hura! Uz zase? Rano jsme se pokouseli nastartovat Milacka, ale neslo to, neslo. Bodet by slo, kdyz tam cely vikend svitila vzadu zarovicka. Larry pripojil kapesni resuscitacni sadu pro auta, ale truck presto nenastartoval. Touto shodou okolnosti doslo k tomu, ze jsem uvnitr zamkl klice. Tak se na bagely jelo Larryho jeepem a do Oaklandu se vubec nejelo, ovsem tam jsme dnes jeti vubec v planu nemeli. Misto toho nam pripadla uloha lesticu lodi. Nejprve jsme lod umyli hadrem, kbelikem a kartacem. Mycim piskem na rotacni rucni brusce, nasi zname z bestiare, jsme zrubali povrchovou zoxidovanou vrstvu a ruzny hnus na povrchu. V druhe vlne pak prisel cisty hadr s politurou a lesticim chlupatym otacejicim se zarizenim. Skoncili jsme po seste, na okraji sil i odhodlani. Pomohli jsme Pavle s pripravou salatu a ten jsme schroustali s nalozenym krocanem, co Pavla nakrajela na veceri. Odmitli jsme Larryho nabidku sledovat Mlceni Jehnatek a misto toho ted busime blog.

26.7. Utery na Dougove mostku
Nase behaci casy se lepsi a opet jsme dali druhy nejlepsi time. Ani dnes [a ani zitra ] nebudeme v Oaklandu demolovat domy, misto toho jsme brousili a pote malovali mostek (orig. bridgeway) mezi dokem a domem Douga a Angie. Mostek neni tak maly, jak vypada, kdyz se po nem prejde a hlavne casti pod urovni "chodniku" se spatne smirgluji. Kdyz prisel Larry, komentoval, ze mostek je namaskovan jako alpsky vojensky a my jako alpsti vojaci. Opravdu, kazdy ctverecni centimetr naseho povrchu byl pokryt vrstvou barvy stejne silnou jako zustala na mostku. Obedvali jsme v dome nesich dnesnich zamestnavatelu a meli jsme kure z vedlejsi restaurace. Angie pracuje na digitalnich efektech v ILM [Industrial Light and Magic, uz o nich byla rec, vzpominate?], kteri pry sidli kousek tady v ulici. Wow, a to nam jeste Angie nabidla, ze nas tam nekdy vezme. Doug jeste dodaval, ze tam cas od casu nechavaji neco vybuchnout a takhle odpalovali lod dvacet stop dlouhou. Ted delaji na nejakem filmu o slepicich [?!] Chicken Little. Kuba a pak i ja jsme oba pomahali Dougovi zapisovat program na kartridge, male cipy tak pul na tri centimetry. Nahravali jsme na ne nejaky informacni program, coz znamena, ze jsme kazdou museli pripojit k pocitaci, odkliknou zapisovani, pockat az se vyhotovi, vyzkouset pripojenim na nejake zarizeni, ktere zacalo vypravet o honeni zajicu v kuchyni, a pak pokud se vse povedlo, schovat do krabicky. Cele opakuj stokrat. Tak jsme pripravili kazdy stovku, celkem tedy dve stovky. Mostek jsme pokryli vrstvou bile primarni barvy, na coz jsme dobrali plechovku. [pozn. pro modranske... Dosla barva na kravu]. Jen co jsme s tim byli hotovi, pospichali jsme na veceri. Pavla udelala ryzi se zbylym krocanem a zbylym parkem, cimz s korenim mnohym stvorila jidlo mnohych kvalit a petihvezdickove chuti. A po veceri bezela na kurz spanelstiny.
[hydrant na Ca Str 154 po ranu] [Douguv mostek s 'vojenskou maskovaci barvou do Alp'] [kdo zabetonoval tu palmu? Sam] [Doug s primocarou cirkulkou] [Jin&Jang]

streda
Co si budeme povidat, tentokret nejlepsi cas a jistojiste i CANAL RECORD. Vsechno to zacalo jako v patek, ja jsem zaspal - jakosto mlady nadejny elektrotechnik, jsem se jeste nenaucil ovladat muj multifunkcni budik Kiss Hady, ktery ukazuje opravdu vse potrebne ke vstavani [napr. pokojovou teplotu v *F]. Bohuzel kdyz vstanu, mam tak zalepene oci, ze nic nevidim, ale i prez to dekuji dodavateli [MaPa] 'DIKY'. Takze kdyz jsem se zacal oblekat [Marek nervozne preslapuje ve dverich] byli uz Pavla s Larrym daleko za Dougovym & Anginym domkem [vzhledem k rozloze US to zas az tak daleko neni, ale...]. Nasadili jsme tedy stihaci tempo [super rychly mod] a pokusili se je dohnat. Mise byla splnena kratce za ustim canalu do zalivu. Pri jejich mijeni jsme vykrikli 'Dobre rano' a nepozorovane, se supenim jako lokomotiva, jsme se bez zpomalovani zacali vracet na zakladnu. Osprchovat, a hura na bagel, kde jsem si jeste ani nedoobjednal a uz jsem mel sve dva oblibene i s cajem. No proste AMERIKA. Z bagelu s Larrym domu, kde jsme museli natrit jeste Douguv mostek. Ten jsme zvladli asi za jeden a pul az dve hodky, a proto jsme jeste teflonovali zelenou cast skeletu Larryho boatu. K obedu jsme meli spagety. Po obede, jsme dodelali levy bok [larboard] a potom jsme rucne otocili lod a teflonovali pravy bok [starboard]. Nakonec Larry prisel s klicky a dvemi vysilackami, se slovy 'budete me navigovat, vyzkousime radio'[tohle teda Larry nerekl, ale to ze mluvil anglicky te omlouva p.M.]. Radio nefungovalo, ale i presto se Larrymu podarilo trefit se do doku napoprve bez jakehokoli poskozeni lodi [zaroven Larry nevedomky Markovi touto otockou dokazal, ze kdyz se jeho boat odvaze, neklesne ke dnu, ale plave na hladine]. Postupne jsme se osprchovali a vyuzili toho, ze si sli Pavla s Larrym zaplavat, a sli jsme klohnit. Mara neco u PC a ja do garaze na Dougove transfer KITu. K veceri byly smazene bedly, o kterych Larry prohlasil, ze houbam nerozumi a tak je neji. Po veceri [Larry mel krocana] jeli Pavla s Marou koupit klobouky. Ja jsem jeste dokoncoval svuj 'projekt'...

[odvazali jsme lod..] [..peclive sme davali pozor, jaky bude asi zaver z experimentu..] [..nepotopilase, dokonce se vratila zpet]

Ctvrtek 28.7.
Dneska jsme si konecne odpocali od tuhe manualni driny a zacali delat neco vhodneho pro me citlive prsticky. Pavla ma hromady jak cernobilych tak barevnych fotografii a jak to maji nejen fotografie ve zvyku... starnou. Pavla se tedy rozhodla fotografie zalohovat, jak jinak nez digitalne. A jak jinak, nez s nasi pomoci. Larry nam pustil dva scannery a jelo se. Od fotek datovanych 1969 az po Pavliny americke vylety. Kuba byl docela v pohode, protoze mel scanner hned vedle pocitace, ale muj scanner byl od pocitace vzdalen na dva metry. Coze to slysim?! Vam se to zda malo? Tak tedy - za den jsem nascanoval 250 fotek, pro kazdou fotku musim udelat cestu k pocitaci a zpet ke scanneru, to je 500 cest. Vynasobime dvema metry a mame.... krasny kilometr najezdeny za den na kancelarskem kresle. A to jeste hromada fotek zbyva.
Poobedvali jsme zbyle dve houby od vcerejska s omeletou a zelenym listim [Marova experimentalni kuchyne-jeste zijeme .Kuba]. K veceri spagety s rejcatovo-cesnekovou mackou s krocanem a bez Pavly, kterazto mela praci v praci, protoze ji prestal fungovat postovni server. Prisla ke konci nasi vecere a divila se, ze ji neco zbylo.... bodet by ne, kdyz spaget bylo 12 porci. Priserne jsem se prezral. Kuba vecer zkusil (s pozitivnim vysledkem) jeho stroj hruzy navrzeny k vysilani empetrojkove hudby z pocitace do radia.
[chutnaloto jeste lip nez to vypada, opravdu]

Patek 29.7.
Cekala na nas jeste hromada fotek od vcerejska, ale poradne jsme s nimi zatocili a uz jsou vsechny zdigitalizovane. Kuba se ke konci dne pustil do scanovani dopisu od dedy Soukupa Pavle, ale mnoho jich nestihl. Ja jsem mezitim polozil dalsi nater na Douguv mostek, ktery nyni zari belobou az k nepoznani (kam se vam ztratil ten stary opryskany mostek?). Obedvali jsme palacinky. Jak je to v patek jiz obvykle, vyrazili jsme na veceri k mexikanum. Tam nam Pavla a Larry vypravovali, jak se seznamili, jak se seznamili mi rodice a Kuba jeste prihodil, jak se seznamili jeho rodice. Po veceri jsme vytahali campingove potreby, jako treba babickou Verkou usity Pavlin spacak, a mapy, ve kterych jsme hledali dobre cesty na vicedenni vylet autem na jih. Z toho vyplyva, ze pokud se v nasledujicich dnech odmlcime, neni to tentokrat znamkou toho, ze je neco v neporadku, ba prave naopak. Pavla mozna bude ve foru podavat zpravy zprostredkovane mobilem.
[Pavla 1970] [Ostravsti rodice] [Na vychazce]
[1992] [Pavlina revolucni leta] [16/09/1987 - Me prvni narozeniny]
Následující část

Americky blog
v hlavnich rolich: MArek a JA kup
(část čtvrtá)
VYLET 1

Sobota 30.7, vyrazime na vylet 1
K tomu, abych vstal v osm musim mit padny duvod. Coz pripravy na vicedenni vylet rozhodne jsou. Do tasky jsem nahazel vsechno obleceni, co muzu potrebovat (tedy krome toho, co mam na sobe jeste jeden set obleceni na spani) a pak jsem sel nastavit Kubovi budik, zby za pet minut zazvonil. Larry se mezitim pustil do peceni boruvkovych livancu, kterymi nam vsem udelal velkou radost. Me a Kubovi dvojnasobnou, protoze jsme nevedeli, kdy budeme mit dalsi jidlo. Po velice dukladne snidani jsme pokracovali v baleni. Takze do auta jsme naskladali: jednu krabici se spacaky, karimatkami(samonafukovaci...) a stanem, dalsi krabici s kampingovacimi potrebami, jako treba titanova konvice na kavu, ale take butanovy varic, krabici s Kubovym oblecenim a tasku s mym oblecenim. K tomu jeste batuzky, fotaky, hromady nabitych baterek, lana, mobil, nabijecku na mobil, sadu ctvrtaku do automatu, nekolik igelitovych tasek pro vsechny pripady, moje rezervni boty, sedm galonu pitne vody a hromadu map pro naseho navigatora. Vse jsme upoutali gumovymi lany do zavazadloveho prostoru nebo, v pripade mensich predmetu, nahazeli do kabiny. Nastartovat neslo, protoze baterka byla jeste od vyletu za Jackem Londonem slaba. Larry ji trochu pomohl z kapesni baterky, co vozi v aute a uz se startovalo. Posledni presdstartove kontroly... Pripravili jsme se k odjezdu, dokonale pripraveni. Pockat... prece zustal jeden slaby clanek v nasem planu! Jak se dostaneme na Golden Gate Bridge? Vybehli jsme se jeste zeptat Pavly a Larryho. Naposledy jsme se rozloucili a rychle zmizeli za rohem. A uz jsme byli na vlastnich nohach (kolech). Na Zlatou branu se jede stejne jako na ranni bagely, ale z freewaye se neodboci, ale porad se po ni pokracuje. Za mostem jsme se dostali do mesta na jakousi cca 19th ulici. po ktere jsme jeli neprijemne dlouho. Moc semaforu a jeste vice aut. Nasli jsme odbocku na Highway 1 , slavnou, ba nejslavnejsi californskou silnici, ktera se stala na dva dny cesty jizne nasim domovem. Posledni vyspou civilizace za SF je Pacifica (Pacifica sunshine, rikaji zle jazyky komentujici neprestavajici mlhu na jih od SF). Spousta malych americkych domecku zahyrila barvami a zmizela za zadni napravou. Nase Jednicka se tahne podel oceanu, kopirujic tvar pobrezi par metru od vody (myslim horizontalne, vertikalni vzdalenost byva zpravidla vetsi) a poskytuje tak poustu nadhernych vyhledu na more, pobrezi i hory na druhe strane (pro nas vlevo). Prese vsi tu nadheru kolem zacal Kuba pochrupkavat, ale dlouho mu to nevydrzelo, protoze nas cekala nase prvni zastavka - Pescadero. Nekonecne prichazejici a odchazejici ocean tady vyrobil ze skaly umelecka dila, v jejich vodou zalitych prohlubnich ziji specificti zivocichove. My jsme videli obrovske mnozstvi krabu, kteri jakmile nas zmercili, jiz byli schovani pod kamenem. Vyradili jsme se lezenim po kamenech i svym fotoaparatom jsme povolili uzdu a zcela spokojeni jsme se vratili do auta a pokracovali dale na jih.

Cesta nam ubihala veselou konverzaci, protoze ja hucel do Kuby, aby nasel na mape Ano Nuevo a on zase hucel do mne, ze ho nemuze najit. Nasli jsme ho. Ano Nuevo je rezervace, ktera zahrnuje pobrezi, na kterem se vali elephant seals (preklad je malicko obtizny, emailovsky slovnik v tomhle pripade zklamal, ale pravdepodobne to bude rypous). Z parkoviste musime ujit dve mile po ceste nejprve sterkovite a posete poison oaky a nasledne po pisecnych dunach. Na samem konci jsme opravdu videli valet se ty lenochy, rypouse. Vetsi zazitek nezli opticky z jsme z nich meli akusticky. Samci umi pomoci sveho frnaku [stejny jsem mel ja, kdyz mi opuchl po zlomeni] vyluzovat zvuk, ktery se neda nijak napsat. Mohu akorat rici, ze frekvence je asi 50Hz, coz s sebou nese to, ze zvuk se line na dlouhou a jeste jednou dlouhou vzdalenost a vam se zda, ze to chropteni zni primo za vasimi zady. Zviratka (nejvetsi zvazene vazilo 1400 liber - delkou neco na urovni kone) si zrovna menila srst, takze s nimi moc zabavy nebylo. To vsak vyrovnaval uceny pan, ktery o tech sudech tuku vypravel tak hezky. Samci maji ze zivota hormonalni houpacku. V dobe rije maji tolik testosteronu, ze jim koluje v tele misto krve (biologove omluvi mou basnickou licenci) a krome dalsich samcu, nevidi nic jineho a pokud mezi nimi neco stoji, melo by se to rychle pakovat z cesty. Rije skonci a pak hodnoty leti dolu na bod mrazu a z rypousu jsou nejstoictejsi zvirata na zemi. Samice a samci se potkavaji jednou za rok, protoze lovi v naprosto jinych vodach. Samice porodi a hned se zase spari. Jenomze behem brezosti vubec nezerou, takze v prubehu vyzivy malych ztrati tretinu z telesne vahy. Zarodek je proto jaksi konzervovan a samice ma ctyri mesice na to, aby se nazrala a pribrala zpatky svou vahu. Pote nastane opozdena brezost. Cool, co rikate?

Nam nastal zcela regulerni hlad, takze jsme rychle a bez zbytecnych prestavek dorazili do Santa Cruz. Larry popisoval tohle mesto jako Berkeley na plazi, takze jsme se projeli kolem plaze, ale tam bohuzel zadne obchody nebyly. Ruzicka palivomeru se neprijemne tulila k nulovemu stavu, coz me cinilo mirne nervoznim. Nejprve jsme nakrmili auticko a teprve pak jsme pesky vyrazili nalovit nejake jidlo. Ve spanelskem obchode se Kuba ujmul nakupovani a sehnal nekrestanske mnozstvi syru za uplny pakatel. Chleba nemeli. Prosli jsme jeste jeden kram, po jednim cloveku uvnitr, co z byl pokladni, mu budeme rikat U hladoveho cinana. Polovinma zasob byly alkoholicke napoje, potravin malo, kusy peciva se daly spocitat na prstech jedne ruky. Treti pokus byl Longs Drugs, americka drogerie, ale prekvapive v nim chleba meli. Koupili jsme dva bochniky, jeden na vecer, druhy na rano. Zauvazovali jsme jeste, ze zajdeme do nejake restaurace, ale zadna nas dostatecne nepritahovala. Pokusil jsem se tedy projet mestem zpet na plaz, pricemz jsme se beznadejne zamotali. Povecereli jsme v parku, kolem cisticky vod, chranena krajina oblast. Ptaci zpivali a slunce zapadalo. Jinak klid a mir. A syr chutnal vyborne. Podle mapy, kterou jsem nastudoval v parku jsem nas dostal na plaz, podel ktere jsme si dali malinkou vecerni prochazku k majaku a zpet. Slunce nizko nad obzorem vytvarelo malebnou atmosferu, ale ja uz byl zase na trni, jak se dneska zakempujeme. Na mape jsme nasli odbocku z dalnice 1, ktera by mela byt celkem zapadla a slepe koncit, ale zjistili jsme, ze odbocka je celkem frekventovana a je na naproste placce, takze bychom byli videt na mile daleko. V parku jeste bylo par lidi a kdyz jsme odjizdeli, zrovna prijel ranger, aby zamknul. Kuba nasel na mape nejake rybniky, u kterych koncila cesta a tam jsme take zamirili. Nekolikrat jsme minuli spravnou odbocku, ale s velkym stestim jsme jiz za slusne tmy skoncili mezi farmami, kde jsme sjeli z cesty (jednou to bylo az prilis sikmo, takze jsme se rychl hrabali ven, i kdyz nam Larry pred odjezdem poradil, jak zapnout 4*4) a nase tmave zelene auto schovali pod stejne zelene krovi. Pri co nejmensim sviceni jsme prestehovali veci zezadu do kabiny a vzadu jsme rozlozili spaci vybaveni. Jeste jsme zavolali do San Rafael, ze jsme v poradku, nastavili budik a usnuli.
[tak jsme sbaleni]
[schodky] [proste schody..] [..pod nimi 'cista plaza'..] [..a na kameni americky Spiderman] [red line] [tidepool] [ukazka zdejsi kveteny[momentalne nekvete]]
[pisecna duna v Ano Nuevo] [pisek, voda] [elephant seal] [zviratka si hraji a splouchaji] [takto si predstavuji Ameriku]
[MAJAk - lighthouse v Santa Cruz] [Arc rock - natural bridge] [co tam asi dela ta cerna tecka??] [na zdejsi pomery prastary strom] [pobrezi Santa Cruz] [Stonehenge 21. stoleti] [kurz 120, rychlost 20 uzlu! Ay, ay sir!]
Nedele, stale na jih, vylet 1
Probuzeni budikem v sest hodin jsme napjate pozorovali projizdejici farmarske auto, ktere mohlo mit stejneho majitele jako dynove pole, na kterem jsme spali. Za ostnatym dratem. Ale nevsiml si nas, rychle jsme se zbalili a vyrazili do Monterey nejprve na snidani a pak za rybickami. Snidani (caj a jakesi pecivo) jsme si poridili v stejnem obchode jako pred cca tremi roky, kdyz jsem byl ve stejnem meste i se zbytkem rodiny. Dokonce jsem nasel sochu indiana, se kterou jsme se tehdy fotili. Stale na prodej. S potravinami jiz castecne v zaludku presunuli jsme se blize k akvariu v Monterey, nejspise nejvetsi mistni atrakci. Otevirali (az) v devet, takze jsme meli spoustu casu projit se po mistech, o kterych psal Stainbeck. Co jsme cestou nasli si muzete prohlednout na fotkach.
[campovani so-ne] [campovani so-ne] [hi-way 101]
[Steinbeckuv Doc] [tam, kde lode stavi na stopkach]
Akvarium
Budova akvaria byla puvodne tovarnou na plechovky se sardinkami. V zatoce bylo ryb tolik, ze zde tento prumysl nadmernym lovem sardinky docela vyhubil. Pote byla zatoka ustanovena rezervaci a prumyslovy lov zakazan. Ted zde sidli institut pro zkoumani morskeho zivota, jehoz soucasti je i Akvarium. Za vstup jsme jako studenti platili $18 kazdy, ovsem stalo to zato. Co jsme uvnitr videli: obrovskou nadrz s kelpovym pralesem (kelp jsou takove morske lekniny az do hloubky dvacet metru, ale proti lekninum krasou neoplyvaji) plnou zivota, ryb a zraloku, mensi akvarka se sasankami, kraby, tucnaky, rybickami zijicimi v pohozenych vecech na dne zatoky a taky hejno sardinek. Sahli jsme si na hvezdice i jinou havet, vcetne susene zraloci ploutve. Zde take meli jedineho v zajeti drzeneho velkeho bileho zraloka (jini nechteli nikdy nic zrat), ale jejich peci se velice zvetsil a krome toho... ztracely se jim ryby. Takze ho vypustili zpet do more. Misto nej jsme videli expozici o pristupu ruznych kultur ke zralokum a take akvarium, kde ho chovali. Zrovna bylo krmeni a neverili byste, jak rychle dokazali mistni tunaci plavat, kdyz slo o zradlo. (mala poznamka - slovo tunak neni prilis presne, oni malokdy vazi pres pul tuny...) Larry nam potvrdil, ze jsou to nejrychlejsi ryby oceanu (krome toho velke a chutne). Ponekud jiny zazitek bylo pozorovat pomalu se sunouci meduzy. Pluly jak dnem vzhuru obracene mongolfiery a svitily oranzove. Bylo toho hodne, ale cesta neceka.
[bibicky] [zralok] [na displai to vypadalo lepa] [proste aqarium] [!zivy fishbon!] [aqua] [krmeni tucnaku] [meduzy] [todle stalo peknejch par a pul milionu Kc [aspon myslim]] [a tohle k tomu bylo gratice] [reinock [dle vzoru rohlick-oKotek a spol a. s.]] [tak to, jsem ja] [reinock na dalkove ovladani [vidite tu antenu?]] [tak to,, nejsem ja] [nejstarsi podvodni kladivo] [tak to, jsem ja]
Arroyo
Chtel jsem zavezt Kubu na Point Lobos, coz bylo misto s obrovskymi vlnami a bujnou morskou faunou i florou, ale nehledali jsme ho dost peclive, takze... nic. Misto toho jsme odbocili z hwy 1 do vnitrozemi a po ceste kroutive jsme prejeli pres na jih rostouci hory. Mirili jsme do mista jmenem Arroyo, kde podle davnych l;egend a povesti atd. zacala kultovni pocitacova hra Fallout 2. Jak jsem rikal, nejprve jsme museli prejet do vnitrozemi. Na hrebeni jsme videli dva odpocivajici cyklisty a autem nas minul sluncem ozehly hrdina s vousy az po kolena, ktery ze vseho nejvice evokoval predstavu australskeho aborigince. Arroyo je kanon, a to je preklad i mistopisna pravda. Vyfotil jsem misto, ktere jako by z oka vypadlo zacatku Falloutu2 a chtel jsem pokracovat vyse, ale v ceste stala klasicka rangerska budka a zenska uvnitr (u nas by byla neprijemnou duchodkyni) nam rekla, ze nikoho nemuze pustit, ze ji to nekdo zakazal a kdyz pusti moc lidi, tak jsou nahore rvacky. Nic nepomohlo nase nalehani, ze chceme jenom projet skrz. Museli jsme se vratit.
[tak to, nejsem ja] [hmm,,temny hvozd] [tak to, jsem ja] [kanon] [kanon podruhe] [nebyl bych to ja, kdybych si nevyfotil nejake stroje] [cesticka skrze hory]
San Antonio de Padua
Zustali jsme na nasi strane hor a na jih se posunuli via hwy101, rovnejsi vnitrozemni sestrickou nasi jednicky. Dlouho jsme na ni nepobyli, odbocili jsme zase na zapad, smerem k horam. Cestou jsem mel v umyslu stavit se v stare misii San Antonio(stat o misiich viz vylet do Sonomy). Trochu mne zarazilo, ze na odbocce, (mision rd.) je zatarasa, nedaleko varovne hlavni trci Sherman a napisy varuji vsechny vetrelce, at si daji pozor na U.S. Army! Uniformy v budce jsem se zeptal, jestli to tudy vede k misii, coz mi potvrdil, ale ze nas nepusti, dokud mu neukazem papiry od auta a ridice. Obojiho jsme mu poskytli v mnozstvo dostatecnem, takze nam napsal povolenku a bez jedineho vystrelu nas nechal projet. Tak jsme o tri mile pozdeji dorazili k nejlepe strezene misii v Californii, mozna celych Statech. Obydli to je jednoduse popsatelne, pokud vam staci "klasicka misie". V celni strane ctvercove hlavni budovy byla expozice s ukazkami praci, modliteb, zbrani a vinnych sklepu, ktere se pouzivaly behem fungovani misie. Uvnitr byla "padreho zahradka" s ovocnymi i okrasnymi stromy a fontankami oku lahodicimi. V pravem kridlu byl kostel vyzdobeny indianskymi vzory a s knihou zadosti o modlitby. Chlad. Pokud byste sli jeste dale doprava od celni steny (coz jsme udelali), nasli byste jablon a granatovou jablon, jejiz plody byste mozna otrhali (coz jsme udelali). Okolo jeste staly trosky indianskych pristresku z nepalenych cihel, pila ku rezani klad na prkna ci fosny, studna s nadrzkou, ktera se dala naplnit za sedm hodin prace dvou lidi, hrbitov a z obydli armady (cca 5 lidi) nezbylo nic nez vzpominka. Ve ctyri hodiny zmizela mistni sefova, kdyz predtim svateho Antonina poradne zamkla. Cas abychom se take zdekovali.
[veranda svateho Antonicka] [kriz] [v tomto kostele je teplota okolo30 *C] [zahrada] [co umeni, ale copak umeni] [co si budeme povidat,, umeni] [vzornik ostnateho dratu]
Pres hory k oceanu
Chapejte, ja proti hwy 101 nic nemam, ale hwy 1 je proste jednicka. A zrovna ted byla jednicka za horami a ty jsme prejeli jedinou moznou cestou padesat mili na jih i na sever. Nez jsme opustili vojenske cviciste, cas od casu jsme mijeli spalenou zemi a cedulky se zakazem lovu. Konecne jsme dojeli na prechod, k podobne budce jako na druhe strane. Soldier ani nevysel ze sveho dreveneho bunkru a mavnutim ruky nas pustil dale. Mezi zatackami, ktere se stale priostrovaly jsme okusovali jablek z misijni zahrady. Nahoru to byla dobra stovka serpentin, za ktere nebylo videt. Spolujezdec na rallye by se moc neprepracoval: leva dva, prava dva, leva dva, prava dva. Kubovi se oteviraly bajecne vyhledy na krajinu POD nami, cehoz on nedbal a jen se krecovite drzel se zrakem vytrestenym k dalsi zatacce. Na samotnem vrsku tech strmych hor jsme videli daleko smerem na more, ktere kryla husta mlha. Zastavili jsme na chvili. Kuba nadsene fotil a ja poslouchal to nelidske ticho. Cikcak silnice se krouti jako had, ale co to je proti memu volantu, kdyz se roztoci! Nespechame, dvojka nas drzi v prijemne lenivem rytmu... leva, prava, leva, prava, stale dolu. Vrsta mlhy nebyla tak husta, srazka s protijedoucim autem nehrozila, ale pod perinou bylo temno. I kdyz ne Jirasek, spise aspon sero, priseri, prisero. A highway jedna nas privitala sumenim oceanu hluboko pod koly naseho trucku.
[mlha, jedina jistota je mlha] [tentokrate moje, ale stale umeni] [tam dole je ale chladek] [nadherna hadotina, ne ??] [dalsi takova] [posledni zbytky svetle nedelni oblohy]
[hi-way cislo 1, a po ni jede truck...] [ani v nejmensim nepochybuji o sve hustote]
Nocujeme s kravou
Tak jsme jeste stihli kousek z nejmalebnejsiho useku nasi highwaye. Pak se s nami na svem asfaltovem hrbete trochu vzdalila od vlneni more a minula Cayucas. Ne tak my, kteri jsme z dalnice sjeli pro benzin a veceri. Benzinovou pumpu mi zavreli doslova pred nosem, tak jsem aspon vybehl a zaptal se klasicke stastne americke rodiny vracejici se domu, kdeze zde mohu dostat levnou veceri. Poslali nas po hlavni silnici se slibem oooobrovskych hamburgru. Bohuzel na vytycenem miste nebylo misto k parkovani, zapichl jsem Milaska naproti u samosky a znate to... kdyz jsme tam uz byli, koupili jsme k veceri parky a chleba. S omoci mapy jsme vyhrali nas kazdovecerni "Hon na diru". Nase vyhlidnuta cesta (Torro rd.) nas dovedla daleko od dalnice mezi sousedstvi farmaru. Zaparkoval jsem auto na jakemsi miste k otaceni aut, kde slo sjet ze silnice jinak sevrene ostnatym dratem. Hory zahorely zlatem zapadajiciho slunce. Na dohled byla jedna farma, ktera se pri blizsim ohledani (bylo jeste dost svetla) projevila jako opustena. Na odchodu jsme nasli vystrelene patrony a tak jsme radsi dale nepatrali. S pomoci plynoveho varice Kuba ohral parky a ja zatim likvidoval, co jsem si odtrhl od huby pri snidani, klasicky chleba-se-syrem. Behem techto nasich bohumilych cinnosti se ze zarostleho, propadleho potucku naproti pres cestu vyhrabala krava cerna jak pohanska noc. Rovnez dbala jen o svoje zradlo, tak jsme ji svym zpusobem prijali do sveho kruhu. Parky byly vyborne, vetsina jich pripadla Kubovi, kteremu od snidane nic nezbylo. Spolujezdec ma na jidlo vice casu. Asi trikrat projelo tam a zpatky auto, ale nejevilo o nas zadny zajem. S odvahou podporenou ridicskymi uspechy (jeste nenaboural) a plnym zaludkem, vyrazil jsem pres ohradnik, za kterym byla nase temer spolustolovnice, vzhuru na kopec s baterkou a mobilem, ktery dole nemel zadny signal. V noci ty bodlaky nejsou videt, ale bodaji dvojnasobne. Jeste vice to boli, kdyz ani nahore pak neni signal. (=/ Aspon ze jsem nenarazil na dalsi kravy. Na cestu mi svitilo svetlo z farmy, ktere od naseho auta stinil tenhle bodlavy kopec. A pak se nam spalo...krasne
[zapada slunecko za Janovu horu...] [nas cmping sousedi] [pry technicky konopi, nechapu proc nevzal vzorek na kost]
1.8 Pon(e)deli - vylet1
Krava uz byla pryc, ani se nerozloucila. Tak jsme se spakovali i my. Zastavili jsme se na posmourne sede plazi v Morro Bay a brouzdali se podel vln. Na pisku lezely kelpove stoly, sedeli rackove, prochazeli se jini ptaci s dlouhym zobakem a chytali mouchy. Dvakrat kolem nas probehl american dbaly sveho zdravi. Ocean se taky snazil a delal vlny. Kuba se ochotne zeptal jakesi bloncky na nejblizsi benzinku, coz bylo zjevne tema nanejvyse zajimave. Z toho, co vyrozumnel jsme pumpu nasli pohodlne. S dostatecnou zasobou paliva v nadrzi jsme mohli dojet na nasi nejjiznejsi zastavku.
[nase campoviste ne-po] [nase campoviste ne-po] [nakej klofan] [klofan v letu] [beach po ranu]
Montana Del Oro,
coz v cestine znamena Hora ze zlata. Larry tvrdi, ze tam jsou takove zlate zapady slunce, v mistnich informacich psali, ze hory zezlatnou na jare, kdyz cele rozkvetou. Tak ci onak, je to nadherne misto na campovani i hiking. To druhe jsme zkusili. Vylezli jsme nejprve mili nahoru, abychom zjistili, ze prechod pres potok jiz neexistuje, takze jsme se museli vratit a odrazit se od urovne more podruhe. Usli jsme vice jak tri mile po ceste, kterou lemovaly nadherne sedimenty a vyhled na hory ze zlata stinily obrovske koprivy a poison oaky. Jak jsme se vzdalovali od pobrezi, mlha mizela. Takze na stoupajicich serpentinach, na ktere jsme odboilcili, bylo vedro k zalknuti. Nestacili jsme se divit, kdyz jsme v puli kopce nasli stojan s naradim a poznamkou, ze pokud pouzivame tuto cestu casto, meli bychom zvazit, zda neobetovat trochu casu a mirne ji zcivilizovat. Prilozeny byly hrabe, lopata, nuzky a dalsi vybaveni. Nas cas jsme neobetovali k uklizeni, ale k lezeni vyse. Odmenou nam by vyhled z jedne z vysokych (zlatych) hor a dostatecny signal, abychom mohli s Larrym konzultovat nas stav a nase plany. Od te doby to s nami slo z kopce. minuli jsme jeden konsky camp, prosli pisecnym labyrintem a znova dosli na uroven oceanu. Po plazi jsme chteli dojit az zpatky k nasemu autu, ale nebylo nam toho doprano. Jeden zaliv s prudkymi skalnimi stenami jsme prosli po rimse z bahna, kytek a dobre vule, u druheho jiz chybela dobra vule. (Mimochodem, chvili pred druhym zalivem jsme ze vzdalenosti dvou metru vyplasili tulene). Vysplhali jsme po piscite stene zvedajici se kolmo vzhuru asi ctyri metry. Po ujizdejicim svahu, ktery jiz nebyl tak prudky, jsme se vydrapali na cesticku kopirujici pobrezi nahore. Bez velke chuti do dalsich dobrodruzstvi (divte se, po vice nez deseti milich) jsme se vratili k Milaskovi a jeho ctyrmi koly opustili park.
[sedimenty] [no a 'mlha,, jedinou jistotou je mlha'] [jo jo,, tady je vse vetsi,, i koprivy] [werzeig na upravu sestisky] [dravy ptak]
[100 + 1 vyuziti zakopu] [modrou travu jsme nenasel,, zato bile krovy ano] [sjezdovani bez sjezdovek] [prilivova jezirka pri odlivu] [no comment]
Otocka o stoosmdesat
Neni to v nasem zvyku, ale vratili jsme se. Jeste jednou jsme se ocitli v Morro bay, malebnem mestecku. Pesky jsme prosli nekolik ulic obchodu, ktere vam nedaji na vyber, co si o nich myslet -"jsme malebne!", krici. To na nas neplati. My radsi obed! Minuli jsme mexickou stravovnu, ale muj patravy zrak nas vratil o nekolik kroku zpet. Teple jidlo do zaludku, to je neco, co nam nikdo nevezme. S timto heslem jsme si objednali dve kureci buritos a cestou zpatky k autu jsme je zblajzli. Zaujmula nas zviratka, ktera jako okrasa byla pridelana na sloupcich, delfin, pelikan, krab... vsechna jakoby nafouknuta. Neztraceli jsme s nimi cas a znova popojeli dale. Bod otocky se jmenoval Morro rock. Velka skala, kterou tu na plazi utrousil Atlas, kdyz sel na prazdniny zpravit si zada. Kolem krouzila v nekonecnych spiralach hejna kricicich ptaku. A kolem sutru si na plazi hraly deti. Tady skoncila nase cesta na jih a zvratila se zpet na sever. To neni doslova pravda, protoze jsme museli po jednicce dorazit na krizovani se 101. Cedule hlasi 230 mil do SF. Nijak neprekonatelna vzdalenost. Povesil jsem se za nakladak (vzduchovy pytel setri benzin) a s nekolika prestupy jsem dorazil az do Sunny Vale, kde se doprava prilis zhustila na vozeni se za nakladaky. Nez jsme dorazili do SF, ktere 101 neprakticky projizdi, byla tma. Na Kubu udelala atmosfera nocniho velkomesta takovy dojem, ze se tam rozhodne musi nekdy vecer vratit. Na mne udelala dopravni situace dojem zcela opacny. Na najezdu na Goden Gate Bridge byla mirna mlha a spousta barevnych svetel, naprosto magicky pohled korunovany prujezdem skrz osvetleny most. Pred dum jsme dorazili neco po devate a bez dlouheho parani jsme sli spat.
[turn point [Morro rock]] [Morro vrcholek] [Morro v mlze] [Morro pruplav do zatoky [Morro bay]]
[hi-wai 101] [dal jsem se na novy styl foceni: 'odlesky a stiny'] [Zlata brana otevrena, fastrackem je zaplacena...] [svetlo na konci tunelu]

Utery
Uz jsem davno chtel spat, tak se strucnosti Robinova blogu (malinke upravy ke dni 10.8.): rano jsme zabehli rekord, do dvanacti jsme skenovali. Obedvali jsme u Avataru, kde se nas ptali, jake bylo kampovani. Po dalsi praci jsme usedli k pocitacum napravit nasi dlouhou pocitacovou nepritomnost. Asi hodinu jsme stravili na kajacich a pak pomahali s veceri, pripravou i jezenim. Pak jsem se v mapach a na netu snazil vybrat vhodnou trasu pro nas budouci vylet do Sierry Nevady.

Streda - davam si oraz 3.8.05
Jako vcera i dnes jsme scanovali fotky az do poledne, kdy Larry odjel na obed a my za Pavlou (a jejimi spolupracovnicemi) do muzea. Bay Area Discovery Museum je plne hracek pro deti jeste mensi nez v exploratoriu, dokonce i na nas to bylo moc male. Vetsina z atrakci. Na kolech, ktera jsme privezli v zadu naseho trucku, jsme prejeli Golden Gate Bridge a cestou se nenechali odfouknout silnym protivetrem. Na druhe strane jsme potkali par cechu na kole. On smerem k nam volal "videlas to?!". My jsme zkouseli nejake bikerske triky, jako zvednout predni kolo, takze jsme jejich udiv nad nasim umenim zcela chapali. Pratelsky jsem zarval AHOJ! a oni stydlive zmizeli rychlosti splasene rakety. Vecer nakup na cestu do Yosemite - tri chleby se syry, parky, spagety, galonovy barel s vodou (se vzpominkou na p9 starsiho, viz forum), tortily, pestu (bazalka, cesnek, olivovy olej), dva instantni sacky a dve cinske polivky (podle Larryho jsou japonske a podle Pavly stejne zdrave jako prustrel hlavy). Jeste oriskovou smes, rozinky a nezapomenme nabrat stavu pro Milaska. Dobrou noc.
[Golde Gate Bridge] [okno] [prestavby po zemetreseni v plnem proudu] [Kuba, pokoritel Golden Gate]
VYLET 2

Ctvrtek 4.8 Yosemite: spousta lidi, nadherna priroda a problemy s medvedy, vylet2
Cesta do Yosemite
Abychom se vyhnuli dopravnim, vyrazili jsme neskutecne brzy. Vstali jsme v sest, ani nebezeli ranni beh a uz v sedm jsme odjizdeli smer Yosemite. Nabrali jsme kurz pres Richmond bridge, minuli odbocku na Ashby avenue, kam jsme odbocovali do nasi Oaklandske bouraci prace a skrz bludiste najezdovych ramp jsme se stocili na vychod, kde jiz pred chvili vyslo zhave slunicko. Meli jsme spolecnou cestu se spoustou nakladaku, coz se zmenilo v okamziky, kdy jsme odbocili na Hwy 120, ktera projizdi Yosemitskym parkem. To jsme pak jeli v kolone netrpelivych kamparu. Tedy netrpelivy jsem byl hlavne ja, protoze jsme nemeli zarezervovany kamp. Totiz v Yosemite jsou vsechna rezervovatelna mista rezervovana na rok dopredu a pro takove akcni lidi jako jsme my dva je zde moznost dostat se do kampu "kdo driv pride, ten driv mele". Ale to musite byt dostatecne rychli. Tak jed strejdo!Vystoupali jsme do nejakych 7000 stop (dle cedulek u cesty), prekrocili jsme hranice parku, kde jsme zaplatili za tydeni propustku dvacet dolaru a lesem jsme sjizdeli dolu do Yosemite Valley, pry nejkrasnejsi casti celeho Yosemite parku. Vyhled nadherny, ale co z toho ma ridic? Dole v udoli tekla reka, sumely stromy a do vysky se vsude kolem tycily skaly. Uplne jiny svet. Bez otaleni jsme nasli kamp4, kde jiz cekala rada lidi bez rezervaci, aby se zaregistrovali. Bylo asi pul dvanacte, ale ranger si davala poledni pauzu. Dvojice pred nami prosla behem dvou predchozich tydnu 2000 km z (?) Minesoty, chteli zde stravit tak ctyri dny a pak se letadlem vratit domu. Dostali jsme jedno z poslednich volnych mist, vysacku s mym jmenem na auto, vysacku na stan a durazne upozorneni, ze vsechno jidlo (take napoje, smeti z pod sedadel i opalovaci kremy) musi jit z auta ven nebo si je z auta vynda medved. A taky bacha na zlodejske veverky! Pokud si vyndate jidlo a otocite se k nemu zady, uz uprostred neho pristane jedna z nich. Ridice se temito radami, vytahali jsme z auta krome stanu a kampovacich pomucek i jidlo. Zbezne jsme z neho poobedvali chleba se syrem a plni touhy po dobrodruzstvim vyrazili na prvni Yosemitsky hike.
Vrchni Yosemitske vodopady - cesta tam a zase zpet
Larry s Pavlou nas varovali, ze vzdalenosti zde musime cist trochu jinak. Pavla nam povedela, jak splhala na El Capitana, coz melo byt jen tri mile. Jenze nikde nestoji, ze dve z toho jsou kolmo vzhuru. A Larry dodal, ze v ridsim vzduchu, ktery zde je, se snaze unavime. Vodopady jsme videli ze spodku udoli. Vypadaly velice zpomalene a velice vysoko. To prve proto, ze bylo velice daleko a to druhe.... taky. Byla teprve jedna hodina, takze jsme pres vsechna varovani vyrazili na serpentiny k vodopadum. Nejprve sedesate serpentin nahoru, potkavame spoustu lidi miricich opacnym smerem. Pak cesta pro zmenu mirne klesa a za jenim ohybem se otvira pohled na udoli vcetne naseho hlavniho cile: Half Dome. Jeste nekolik zatacek a ohromene stojime. Vodopad sumi, huci, z obrovske vysky pada dolu a pred nami se tristi na kapicky. Jeste musime vystoupat celou jeho vysku, coz je ukol pro cele hikery, a funice odpocivame nad udolim. Tento kratky odstavec nam trval hodinu a pul a mne osobne neuveritelne vycerpal. Ale vyhled nas nenechal na pochybach, zdali to stalo za tu namahu. Hluboko, hluboko (v temne dire drtim sve srdce do hmozdire: Hromosvod) pod nami se toulaji lidi jak mravenci, sunou auta jak velci brouci a na rece se povaluji rafty a raftari. MEzi tim a nami ubiha voda, ktera se v padu odrazi od skaly a vyrabi tak pulkulatou duhu. V nadherne cistem potucku, ktery tece do vodopadu se koupaji lide po narocnem vystupu a pak lezi na brehu pod mostem a susi se. Ani my neodolali a vlezli do vody nejprve po kolena (Kuba tak usnul) a ja pote, co jsem se snazil napit z vysokeho brehu, tam spadl cely vcetne obleceni, hodinek, klicu od auta, kopii dokumentu k autu, ale nastesti bez bot. Kubovi jsem musel vysvetlit, jak se stalo, ze mi bylo takove horko, abych zopakoval scenu ze Saturnina pri ktere hlavni hrdina rovnez skonci v horske tuni. Ususili jsme se, jak to jen slo a protoze se jiz hodina nahnula k veceru, sesli jsme zase dolu cele 3.6 mile.
Vecer
Dole jsme vyndali z protimedvedich skrinek jidlo a Kuba vyrobil spagety s rajcatovym protlakem a spetkou syra. Sporadat je byl trochu problem, protoze cestovni sada priboru je vhodna k cestovani, nikoli vsak k jidlu. Lzicka je placata, vidlicka (kdo potrebuje vidlicku?) ma kratke trny a nuz.... mame vlastni. Aspon nam to jidlo vydrzelo na dlouho. Pod stromy v kampu 4 se mezitim udelalo docela sero, lide sedeli v lehatkach u ohnu a veverky splasene behali sem a tam, nevedely ktery zbytek drive schlamstnout. Vrsky jiznich stitu nad udolim byly stale rozsvicene zapadajicim sluncem a my jsme jeste nemeli dost, takze jsme se vydali na mensi vylet. Doplnili jsme si sbirku Yosemite Falls o jejich dolni cast, ktera tekla jen pul mile (zadny kopec cestou) od kampu. Opet spousta lidi, deti lezly po balvanech blize k padajici vode. Rikam deti, myslim deti, my dva a nekolik dalsich strelenych teenageru. Uzili jsme si sprchy, castecne se osplouchali ve vode a sli spat do stanu. Vedle vecereli dva francouzsky mluvici panove, Kuba se dozvedel, ze to jsou belgicane. V noci nas budili hlucni americane.
[vetrniky] [autoturistika] [uschovavana na jidlo] [Half Dome] [vodopady] [pohled na udoli] [pohled do udoli] [vyrostla mala jedlicka...] [stairs] [reka nad vodopady] [kovovy box na jidlo proti medvedum] [hmm, boruvkova] [spodni yosemitske vodopady] [spodni vodopad] [spodni vodopad]

patek 5.8 - vylet 2
Pet hodin na Half Dome a dolu jeste mene
Puvodne jsme chteli po vzoru Mr. P9 vyrazit na Half Dome ve ctyri rano, budik jsme usmlouvali na pet a kdyz v tu rannou hodinu zazvonil, rozhodli jsme se, ze pockame na svetlo v sest hodin. Ale pak jsme uz museli zbalit veskere sve vlastnictvi, prestehovat ho do auta a posunout se z kampovaciho parkoviste. Auto jsme nechali v Curry Vilage, jak nam poradil P9 starsi, vzali jsme si kazdy galon vody, Kuba jeste nadavkem dalsi dva litry a kolem jelena na parkovisti vyrazili do horoucich pekel Half Dome. Hora tato tyci se mezi dvema udolimi, ktere se rozvetvuji z Yosemite Valley, vypada, ze ji chybi pulka vrcholku, ktera ukazuje do udoli. Jiznejsim z udoli nich vede nese cesta, kolem dvou vodopadu a po mnoha schodech, stale nahoru. Nad spodnim vodopadem jsme posnidali klasicky chleba se syrem a nad vrchnim vodopadem jsme odbocili do tzv. maleho Yosemitskeho udoli. odtud uz zacina opravdovy vyslap na nasi pulhoru. Lidi pribylo, prochazeli opravdovym sekvojovym pralesem skrs mnohe serpentiny. Tak to jde temer az pod vrchol. Tam les skonci, svah se stava strmejsim a z cesticky trci schody. Na uplny vrsek uz vede dvojice lan, na ktere stale visi spousta lidi smerujicich nahoru i dolu a vzajemne se neustale musi vyhybat. I pro nas to nebyla uplna hracka, ale splhaly tam i cele rodiny, japonsti desetileti chlapecci se stativem a male holcicky zuby-nehty drzici se oceloveho lana nad hlubokou propasti, maminky se zrakem vytrestenym sleduji sve ratolesti... atd. Ovsem nahore je spousta mista pro vsechny. Nadherne vyhledy vsemi smery na hory se zbytky snehu i na Yosemitske udoli. Jedna rodinna vyprava hazela dolu kluzaky a kdyz letadlo nabralo spravny smer, mohlo letet az vsechny ty kilometry do udoli. To my... my dojedli zbytky od snidane, spraskali jsme jednu tycinku a udelali vrcholove fotky. Po tomto (ve skutecnosti hodinovem odpocinku) jsme se mohli spustit zase dolu. A dolu to jde vzdycky samo. To je pravda, ale jak potom boli nohy...
Odjizdime z Yosemit
Huh, ale dnes jsme museli opustit Udoli, takze jsme jeste prosli galerii/darkovy obchod Ansela Adamse, cernobileho fotografa hor, a indianske muzeum. Na parkovisti Kuba ukuchtil veceri - instantni polevku a mohli jsme vyjet. Bylo uz na case, protoze hodinova rucicka uz minula sestku. Po desivych serpentinach ven z Udoli (bohuzel zadne skvele vyhledy pro ridice) a pak po HWY120 skrz cele yosemity. Postupne se serilo, slunce zapadalo a rozsvitilo oblohu do naaadhernych barev. Pak zhasnuli a ja musel zapnout svetla. Za mnou se tahla dlouha rada dalsich svetel a jedny z nich mi neprijemne dychala na zada. Objeli jsme Mono Lake, ve tme neviditelne a kousek za nim jsme zahnuli doprava na mensi silnicku. Kdyz se na kraji objevilo misto k prenocovani, nevahali jsme ani minutku. Bylo uz k desate hodine. Behem spacich priprav jsme svitili, malo, byli jsme prece jen na dohled od dalnice a navic ... u MONO LAKE!
[to jsem z toho jelen] [ricka] [zacatek mensiho vyletiku na Half Dome] [veverka] [vodopady po ceste na HD] [vodopady podruhe] [na Half Dome je to jiz jen...] [vyhled z hrebenu] [vyrostla vetsi jedlicka] [na podzim Mrazik rekl ji: 'chrapej'] [je to pekny, ale ze bych to musel videt 2x] [vidim vrchol!] [cesta nahoru] [tesne pod vrcholem] [vrcholovka] [utes] [to je vyska, co?] [cesta dolu] [to moderni umeni nic nevydrzi - pod vrskem Half Dome] [strom] [vodypady] [vodopad] ['NOVA VLNA'] [prujezd Yosemity] [umeni]

sobota 6.8, Jezero a ghost town - vylet2
My, co jsme vstali dostatecne muzeme byt na sebe pysni, protoze jsme videli vychod slunce nad planinou, ktera byvala Mono Lake. Mono Lake je jezero tzv. bezodtokove, coz znamena, ze co do nej dotece, to uz nevytece. Musi se to vyparit. Jeho vyska je tedy velice citliva na pritok a na pocasi. Kdyz v roce 1941 sem dosahl Los Angelsky vodovod (cca 600 mili), ktery zacal vysavat ctyri ze sedmi pritoku do mesta... jezero zacalo mizet pred ocima. Asi pred deseti lety bylo konecne jezero ustanovno za chranene a LA bylo vpodstate odstipnuto. Ale bude trvat jeste 25 az 50 let aby jezero nabralo aspon polovicni vysky nez melo puvodne, coz je minimum, na ktere ho chteji ochranci dostat. Nasledkem teto ekologicke havarie ovsem muzeme spatrit zazrak slane vody... tufy. Jsou to chemicky stejne veci jako krapnik, ktere vznikaji reakci slane vody plne uhliku z jezera s vapnikem z podvodnich pramenu prysticich do jezera. Vznikaji tak krasne veze, ktere by ovsem nebyly videt, kdyby voda neustoupila. Krome toho zde ziji zcela zvlastni breberky (pro vodu s pH10 musite byt hodne zvlastni), ktere neziji nikde jinde na svete. Stejne tak velice specialni mouchy, ktere jen tak sedi v pisku, kdyz vyjde slunce, vsechny se nasmeruji zadeckem k nemu, aby jim nebylo horko a na konec se nechaji pozirat v hejnech ptaky, kteri zde maji zcela genialni hnizdiste. Na tufy nikdo jiny totiz nemuze a jeste je tu par ostrovu. Pokud si dobre pamatuji tak aspon polovina svetove (americke?) populace racku sidli tady. Rovnez je zde vulkanicky nejaktivnejsi oblast v celych Statech. Za jezerem je hromada krateru od sopek a ovnez ostrovy byly vyzvednuty vulkanicky. Kuba uz rano nasel obrovsky
doplneno pozdeji (behem poapendixitidy :)
Nejvetsi kus obsidianu nalezeny od vyhnani indianu. Sbalili jsme spaci prislusenstvi ze zadni casti vozu a odrazili na druhy brech jezera. Chvili jsme obdivovali tufy, chvili jsme drandili kolem v aute az jsme dorazili k navstevnimu centru. Auto po dvou neuspesnych pokusech zustalo pod kopcem a navstevni centrum bylo jeste zavrene. Kubu jsem nechal prohlizet si venkovni expozici (s mj. nejvetsim kusem obsidianu nalezenym zde vubec:) a s pomoci nahonu vsech ctyr kol jsem vysvobodil auto z pisecne pasti a preparkoval na misto mnohem bezpecnejsi, parkoviste pred navstevnickym centrem. Protoze stale jeste nebylo otevreno, posnidali jsme na obrubniku svuj ach jo oblibeny chleba se syrem. Mezitim se rangeri uvolili budovu otevrit, takze jsme se mohli pokochat vystavou fotek sejmutych kolem Mono Lake stejne jako vystavou zamerenou na vsechny zvlastnosti jezera i zpusoby jak setrit s vodou. V deset zacinala u jiznich tuf prochazka s rangerem. Zjistivse to v trictvrte na deset, vyrazili jsme s motorem rvoucim skrz mesto a dal po dalnici k oblasti na tufy nejbohatsi. Stihli jsme to akorat vcas, ranger tam stal, sam, a vypadalo, ze ma radost, ze aspon nekdo prisel. Chvilku jsme pockali a kdyz stale jeste nikdo neprichazel, vydali jsme se na prochazku. Cestou se k nam ovsem nekolik lidi pripojilo. Ranger nam predvedl chemicky pokus, kterym dolozil jak vznikaji tufy (skutecne to fungovalo), ukazal ruzne ptaky a vlastne nam rekl vse, co jsem jiz drive o Mono Lake napsal. Nasyceni informacemi a prijemn naladeni rozloucili jsme se s rangerem a popojeli k nedalekemu vulkanickemu krateru. Obvyklou hlavni cestu jsme... netrefili, ale to nasemu Milaskovi nedelalo nejmensi problem. Zastavili jsme pod kraterem a hromadou pemzy, skvary a obsidianu jsme se skrabali nahoru. Moc rychle to neslo protoze za a] meli jsme sandale plne ostrych kaminku a za b] porad jsme se museli shybat pro zajimave obsidianove strepy. (Obsidian je cerne vulkanicke sklo) Tak jsme se dostali az nahoru, kde jsme uvideli hloubku krateru i druhy kopec, ktery se tycil uprostred krateru, jeste vyssi nez okruzni cesta, na ktere jsme stali. Jeste jednou jsme si prohledli Mono Lake z nadhledu a znovu s Jackem On The Road... tentokrat do....

[Mono Lake [poranu]] [nocovani u ML] [pohrebiste starych konzerv] [tufy] [pokus o vyjezd s 4x4lo+uzavrenym diferencialem] [Yosemity] [tufa] [tufa] [Mono lake tufy] [obili-bez kruhu] [tufahouse] [tufa+racove] [tufa] [krater u ML] [vyhled na jizni stranu ML]
Bodie
V Californii je spousta tzv. ghost town, zlatokopeckych mestecek, ze kterych obyvatele vicemene prirozenou cestou najednou zmizeli a zustalo po nich opustene strasidelne misto. Diky ponekud mene agresivnimu poustnimu pocasi mnoho z nich stoji dodnes a staly se z nich vyhledavane turisticke atrakce. Bodie patri patrne mezi nejlepsi z nich. Zalozeno diky nalezu zlata zlatokopem Bodyem, brzy se velice rozrostlo, prezilo dva nicive pozary, pak se tezba zlata prestala vyplacet a lide zacali mizet. Po druhe svetove zde zije jen par starousedliku a kratce nato uz je Bodie oznaceno za chranenou pamatku. Nutno poznamenat, ze Bodie se neproslavilo ani tak tezbou zlata jako spise tim, cemu se dnes rika nocni zivot. Dnes z nej zbyva sotva deset procent. Na mesto duchu bylo Bodie dost narvane. A to i pres dosti neprijemnou cestu, ktera do nej vede. Nejen, ze je prasna, kroutiva, ale take plna miniaturnich drazek vydrncanych auty, po kterych kola klouzou a vozy smykuji. No, po tom, cim jsme projeli kolem Mono Lake to pro nas nebyla zadna prekazka. Podle tisteneho pruvodce jsme mesteckem prochazeli, Kuba co chvili odbihal kamsi, nadseny zrezlymi pamatkami odeslych zlatokopu. Dokonce jsme v Bodie zazili nas jediny Californsky dest. Poobedvali jsme na zaprazi domu byvaleho Bodieskeho doktora zbyle kousky syra a chleba od snidane. Zastavili jsme se na hrbitove a tam nasi prochazku po meste ukoncili.

[vitejte v Bodie] [McDonalduv dum] [hmm, ze by ulita?] [pila] [hlavni dul] [benzinka] [rozvodna] [koleckova brusle] [podle navodu, je vypinac TADY] [...pomniky stavite prosimvas komu??] [vozik na zlatou rudu] [bude to chtit trosku KITu, ale jinak je to bezva kara] [asi sem nasel saltpaku] [muzu si vzit aspon volant? prosim] [opancerovane obydli] [sanky v lete]
Cestou do Nevady
se nic zajimaveho nestalo. S Kubou jsme srovnavali nase spoluzaky a zcela dle Larryho utrousene poznamky jsme hranici s Nevadou poznali podle rady kasin. (V Californii je gambling a hazardni hry zakazany.) Chtel jsem zanocovat jeste pred Lake Tahoe a vubec mestskou vegetaci okolo nej. Mestecka uz zacala, ale po kratkem hledani se nam podarilo najit zastrceny kout u reky, kam nebylo moc videt. Uvaril jsem cinskou nudlovou polevku, Kuba se mezitim koupal v rece. Pak on s kavou, ja s cajem jsme obdivovali zapad slunce za hory kolem Lake Tahoe.
Zatelefonovali jsme Pavle a jeste nez jsme sli spat, vykoupali jsme se v rece.

[co uvarime dneska dobreho??] [UFO - spatne identifikovatelne stromy] [zapad na zapade] [zapad hodny 8000km letu] [zapad v Nevade]

nedele nedaleko Lake Tahoe - vylet2
Dneska jsme vyjimecne misto v sest vstavali az v osm. Nez jsme se vyhrabali, uz kolem nas zacali brouzdat rybari a jina ranna americka ptacata. Nechali jsme jim jejich reku a vypadli. Museli jsme prekrocit hreben hor kolem Lake Tahoe. Toto jezero je Bajkalem Californie. Hluboke, studene a s nesmirnym mnozstvim vody. Kolem nej se rozklada zalidneny pas, ktery zije pravdepodobne hlavne z turistiky, na Nevadske strane z hazardu. My projeli pasem kasin zpet na Californskou stranu (zkusili jsme sehnat nejaky chleba k parkum, coz se nepovedlo, ale to nas moc nemrzelo, protoze narozdil od vetsiny vyrobku, ktere v americe nejdou otevrit ani velmi ostrym nozem, u parku byl problem opacny a v nestrezenou chvili ze sacku proste uprchly) a po vlnite silnici dojeli az do Emerald Bay, vychodisku mnohych turistickych cest do okoli jezera. Vybral jsem jednu velice odvaznou, ale oproti Half Domu... Museli jsme vyplnit tistenou povolenku, ve ktere se nas ptali odkud jdem a kam, kolik nas vlastne je a jak se jmenuje nas vudce. Posnidali jsme tortily s pestou a s vyhledem na Eagle Lake. Vyskrabali jsme se do hor vysoko nad Lake Tahoe a nabrali kurz skrz Dick’s Pass, ve kterem lezely jeste hromady snehu. Ze snehu tekly potucky, ze kterych jsme my s radosti pili. Proto mi tolik nevadilo, ze muj galonovy barel praskl a z velke casti vytekl na zada. Prosli jsme kolem hrstky mensich krasnych jezirek, u jednoho z nich jsme zastavili a posvacili, napili se z potucku a za chvilku jsme byli u Lake Aloha, nejzazsiho bodu nasi cesty. Kolem jeho modromodrych vod se rozkladaly kamenite strane jen setrne potrisnene horskou kleci. Zpatky do zalesnenych krajin jsme museli projit skrz Moskyto Pass. Srandovni nazev, ze? Dolu do udoli na druhe strane se slo krasne, ale kolem reky neprijemne zhoustly mraky moskytu. Navic cesta nekolikrat prekrocila pres reku a nikdy to nebylo prilis zretelne. Komari nam zpusobili nekolik horkych chvilek, zkouseli jsme jim utikat, ale jako vitezna strategie se ukazalo zamotat se do deky (Kuba do rucniku). Slunce si zacalo hledat cestu pod hory na zapadu a my uz toho meli opravdu dost. Zbyval jeste usek dolu z hor k jezerni plosine. Neprijemne se serilo a kdyz jsme dorazili k Eagle Lake, tady asi mili od auta, uz vladla krajem tma. Vykoupali jsme se, coz bylo... o tak prijemne! Cesta dolu vsak byla cestou hruzy. Zdrojem naseho jedineho, tolik potrebneho svetla byl zobrazovac naseho mobilu. Cesta nam uhybala zpod nohou a nescetnekrat jsme se museli vracet a hadat „kudy asi?“. Jakymsi zazrakem jsme trefili celou cestu dolu. Jeste nez jsme dorazili k autu jsem jednou zazvracel... nebylo mi ten vecer nejlepe, ale s zaludkem takto drasticky vycistenym jsem v pohode usnul. Asi uz nezjistime, kolik mili jsme tehdy usli...
[Nevadska urodna poust] [raduji se z nalezeneho snehu] [laguna nad Lake Tahoe] [jezirko-odpocinek] [snih v sedle] [toto je zeme zaslibena] [odolavat vichru vanuti] [poklad na Stribrnem jezere] [tankujem] ['krasa okamziku spociva v jeho pomijivosti'] [ve trech se to lepe tahne] [posledni zbytky snehu] [Lake Aloha-turnpoint] ['a nazpet kolem reky']

pondeli, Jedem zpatky! - konec vyletu2
Probrali jsme se celkem brzy, uz ze zvyku. Uvaril jsem ranni caj/kavu, kazdemu dle jeho chuti. Kolem parkoviste si to zacali drandit sherifove, highway police a podobna havet, takze jsme se radeji dlouze nezdrzovali. Posnidali jsme v aute nekolik hrsti precliku z pytliku, ktery jsme uz nekolik dni vyzirali. Chtel jsem uskutecnit jeste jeden vylet nekde v okoli Lake Tahoe a pouzil jsem pro tento pripad vytisteny list vyletu pro kazdou prilezitost. Po vcerejsi zkusenosti jsme radeji sahli po necem ... mene narocnem. Presne tim se zdal byt vylet k Loch Leven Lakes. Tato lokalita byla jiz kousek vzdalena od Tahoe, ale to nevadi, ne? Dokonce to vyresilo tahle dilema, kterou ze dvou cest se pobereme k domovu. Objeli jsme jezero ze severniho cipu, kde byla Emerald Bay, nase dnesni nocleziste az k cipu severnimu, kde jsme se napojili na HWY 80 (?). Z ni jsme na pravem miste uhnuli a zaparkovali na trailhead (turistickemu vychodisti) Loch Leven Lakes. (Kdyz jsme pozdeji vypraveli Larrymu, ze jsme navstivili LLL, nadsene nam oznamoval, ze mame ooobrovske stesti, ze tam ze svych mladsich let kempovaval :) Vzali jsme si jiz ponekud prosly chleb s poslednim zbylym syrem, plavky, rucnik a deku a vyrazili. Cesta stale, opravdu stale stoupala. V jednom miste se protla s cestou zeleznicni, po ktere kratce pred nami prekodrcal do kopce funici vlacek kolejacek tazeny ctverici masinek se sedmapadesati vagonky v zavesu. Dosli jsme pouze k prvemu jezeru ze dvou slibovanych, nam to vsak (po vcerejsku) zcela stacilo. Vybalili jsme svou krmi a nepozorovani nez hejnem kachen proplavali jsme jezerem krizem krazem. Ani nebylo moc studene. Jenom trosinku bahnive dno. Nez jsme se ususili priplavaly se s nami seznamit kachnicky. Kuba zalitoval, ze je prave po jidle, takze nakonec vsechny odesly vcelku. I my odesli vcelku. Sli jsme tou stejnou cestou zpet, jenom s ti, rozdilem, ze tentokrat vedla stale z kopce dolu. Pak jsme znova na osmdesatce a zeneme si to (petasedesatkou - konstantni rychlosti) smerem na zapad, k oceanu. Velkym vetvenim freewayi v Sacramentu jsme proklickovali v pohode, po severni strane jsme objeli San Franciskou zatoku, minuli Sonomu, napojili se na Hwy101 (South) a voila uz jsme v San Rafael!
[pondelni rano] [kachny] [kachna hlidaci]
Amerika 05
nase sestrihane video-demoverze

Utery [po minulem utery] 09.08.05
O5 se rano probouzime v posteli [slastny pocit-to, ze jsme v posteli, horsi je to s tim, ze musime vstavat]. Bezime po 5ti dnech svych 2.3 mil, sprcha a bagel [dneska byly super - na tacku a nezavreny - da se to tedy snist jeste za tepla]. Pri odchodu od Noah's potkavame Dicka s Kate, kteri se nas vyptavali na nas vylet. Larry jim vse ve strucnosti povedel a zavelel k odchodu. 'Dnes prijde housekeeper a musim jeste natankovat' dodal na vysvetlenou. Nechali jsme mucacos-pani delat svou praci a rozhodli se vyklidit ji pole pusobnosti. Vytahli jsme Pavliny mapy cyklistickeho okoli, chatli se Samem a dalsimi Soukupy v Hrncirich. Podle parametru 1)nefrekventovanou silnici k 2) fairfaxske zmrzline, jsme nasli krasnou polnacku [jednu z mnoha] u Phoenix Lake. zabalili jsme potrebnosti, sundali kola a u pani bookkeeper jsem nechal Larrymu vzkaz 'Odjeli jsme na vylet' a vyrazili jsme.
Jednohuchy popis cesty: porad za nosem a vybirat zatacky.
Slozitejsi popis cesty: s kolem kolem freewaye zpet k Noahovi a pak dal na jih prudce do kopce[potupne jsme oba aspon chvili tlacili (ja ne potupne, ja jenom tlacil pzn. M+)]. Hned nato samozrejme dolu z kopce [kde jsme se jeste potupneji sblizovali s kamenim na ceste (ja ne potupne, zato dost rychle p.M+)]. Dale jsme minuli krasne jezirko [to zname uz z minula, proto jsme se sem vratili (Lake Laguanitas p.M+)]. Opravdu necekanym zlomem cesty jsme se dali zase do kopcu. Vivat Kopcum. Zde jsme si dali nasi prvni prestavku tohoto vyletu, po ktere sjizdime do udoli, kde je tentokrate Fairfax, a v nem skvela zmrzlinarna. Uspesne vrativse se domu jsme chvili civeli do pocitace, ale nic velkeho z toho nebylo (no, muj nedelni zapis neni velky?! p.M+). Pavla se vratila domu z prace a zacali jsme kuchtit veceri [Larry ugriloval sqele veprove maso]. Pavla odbehla jeste pred ukoncenim nasi vecerni seance. Klidne traveni jsme po nejake chvili prerusili a od prazdnych taliru v kuchyni jsme se autem posunuli nad pocitacove soucastky, fotaky, EMpiky v San Rafaelskem obchode s elektronikou... Dale do knihovny. Doma jsem pak zacal strihat nase video a Mara dopisoval blog.
Pzn. MarK+: Kuba napsal knihovna, ale byl to obchod s knihami. Oficialne. Otevreno meli do jedenacti, uvnitr byla v tu nasi dobu (pul jedenacte) spousta lidi, kteri sedeli dle stari bud na zemi nebo u stolku s kavou z prilozeneho obchodu a ctli knihy z regalu nebo vyuzivali bezdratoveho pripojeni na net. Obchod to byl srovnatelne velky s tim predchozim elektronickym, ale na rozdil od elektroniky se tam dal stravit cely zivot. A byl by to nadherne straveny zivot...
[Bon Temple Lake] [prvni kornout zmrzliny]

Streda 10.8.
Tak uz se nam to krati. Dneska jsme si po bagelove snidani vyjeli na plaz. Na Drake's beach, coz je plaz na ktere pry pristal Francis Drake na sve piratske (cti obchodni) ceste kolem sveta. Pote co vyraboval nechranene spanelske pristavy na zapadnim pobrezi ameriky, tady, v pred vetry chranene zatoce, se pripravil na cestu kolem Indie zpatky do Velke Britanie. Nez odplul, nechal tu desku, ktera oznamovala, ze tu byl Francis Drake a zabral tuto zemi ve prospech Anglicke kralovny. Indianu se na jejich nazor asi neptal. Narozdil od Drakea, my prijeli autem. Zaparkovali jsme u plaze a po jejim pisku jsme usli nejakou vzdalenost, behem cehoz jsem Kubovi vypravel delsi verzi Drakeovy vypravy. Vyzkouseli jsme si poskladat nejake napisy z kaminku, ktere ovsem vzapeti vzala voda. Nerozladilo nas to nijak prilis, ale radsi jsme se vratili do auta. Popojeli jsme kousek po poloostrove a zaparkovali tentokrat na parkovisti u majaku. Majak stoji na velice mlznem miste, coz je pro majak asi misto vhodne. Zdravil nas z dali houkanim mlzneho rohu. Jak jsme si precetli uz na parkovisti schody dolu k majaku byly zavrene, takze jsme se "jenom" pokochali vyhledem shora. v zime tu krizuji velryby, ale ty jsme hmmm jaksi prosvihli asi o ctyri mesice. Znova jsme popojeli autem a z nej pak vylezli na utec nad Drake's beach. Otevrel se nam dechberouci vyhled na ... mlhu. Pod ni byla videt plaz, na vode se houpaly dve lodky a stalo nekolik skalisek. Jakysi supoidni ptak nas nepratelsky meril pohledem, kdyz proletal kolem, tak jsme mu vyhled prenechali. Cestou zpatky jsme videli venceni lachtanu. Z auta vyskladane krabice, kolem lidi a ti nahaneli deskami uboha zvirata do vody. Ta prvni uz si tam hrala a vesele se potapela. Posledni zastavku na poloostrove jsme udelali na plazi otevrene priboji. Ten se opravdu snazil a vyrabel vlny velke, dospele. Zamavali jsme jim na rozloucenou, ony se zavlnily a pak jsme na ceste domu. Ta byla trochu delsi, protoze behem toho, co jsem obracel auto, nekdo poknul s prikopem u cesty tak nesikovne, ze jsem do nej zapadl zadnimi koly. Auto se zaprelo o vetve stromu dole. Okamzite vyskocil z prijedsiho auta ferovej typek a jal se nas vytahovati. Bohuzel jsme nemeli nez horolezecka lana, kterezto jsme pretrhli. Jeho spech, aby nam pomohl nez prijedou policajti (spousta ztraceneho casu, spousta otazek) byl opravneny, protoze skutecne za deset minut prijel ranger. Typek odjel, ale ranger se moc neptal, jen zavolal AAA, servisni sluzbu. Vysilackou, protoze mobil by nefungoval. Za nejakych ctyricet minut prijel odtahovaci truck, pilotovany mechanikem s usima jak placacky a velice pratelskym zjevem. odival se na auto a pta se Jak to jde? a hned si odpovida,no... mohlo by to byt lepsi, obejde auto a "ale mohlo by to byt i horsi", vrati se zpatky a dokonci "mnohem horsi ". Pak zahaknul retezy pod nas predni naraznik a hrrrc. Auto je venku. Zaparkoval jsem ho ke strane, on se pod nej podiva a vidi, ze nic neni pokazene, opise si cislo nasi AAA karty a spokojen se svou praci odjede. I ranger zmizel, jeste nam zamaval. Kdyz jsme odjeli i my, na krizovatce zustal jen prodavac tresni, ktery cele to drama pozoroval. Kdyz se Larry dozvedel, co se stalo s Milaskem, nejdriv zvedl oboci a rekl "you did WHAT?!" a pak jenom konstatoval, ze je dobre, ze se nam tohle nestalo na HWY1, protoze tam jsou mista, kde rozhodne nechceme sjet ze silnice. Heh.
[Vlny pod majakem] [Ice plant - a kvete!] [aneb jak neparkovat]

Ctvrtek 11.7
Tak uz se nam to krati. Dneska jsme byli (letos asi naposledy) navstivit San Francisco. Na Kubovu specialni zadost to bylo vecerni SF. Takze po snidani jsme doma neco busili do pocitace, poobedvali spagetty a hopsli do Milaska. Odridil jsem nas na ferry terminal, kde jsme prestoupili na ferry. Ve meste jsme se vydali po Market street smerem do opustenejsich casti mesta. Cestou jsme udelali jiste male nakupy a par odbocek, ale nakonec jsme prece jen dorazili k Misii Dolores, nejstarsi budove ve meste. (vice jsem o misiich v Californii psal asi pred ctrnacti dny) Par zajimavosti: misie byla na tak studenem a nepohodlnem miste, ze trvalo rok nez se podarilo zkonvertovat nejake indiany. Ti pak za odmenu postavili budovu nove misie tak pevnou, ze prezila (na rozdil od sposty dalsich) velke zemetreseni v roce 190(?)8.
Prosli jsme misijni kapli s az nezvykle bohatou vyzdobou. Prilehajici kostel byl velice tichy, protoze jsme tam byli v podstate po zaviracce. Jiz vecerne nizke slunce kreslilo na hrbitove mozaiku stinu z krizu a starych soch. Zdrzeli jsme se v posvatnem rozjimani a zvykani jablka utrzeneho z jednoho z mnoha stromu. Oaza (vecneho) klidu a miru v uspechanem meste. Pani za prepazkou vypadala uz trochu nervozne, kdyz jsme pul hodiny po zaviraci dobe odchazeli z jejiho panstvi. V touze po vyhledu na mesto jsme vysplhali na kopec s parkem a z hromady kameni jsme pak sledovali hemzeni lidstva hluboko daleko. Zacalo se ochlazovat a slunce padalo k zapadu tak my rovnez vypadli a jednou z rusnejsich ulic jsme pomalu smerovali do centra. Behem nasi chuze se setmelo, takze Kuba si mohl naplno uzit vecerni zivot. Za jednu malinkou chvilku po setmeni prisla mlha. Na mych brylich patricne osolenych na ferry oceanskou vodou vytvarela svetla hotovou diskoteku. Divisadero, po ktere jsme kraceli byla plna obchudku a restauracek, ale nas uz pomalu tlacil cas na posledni ferry. Zmizely obechudky a jejich misto zastoupily domy obytne. Stretli jsme se s Lombard street, ulici velice rusnou a frekventovanou, zahnuli doprava a natahli krok. V Lombard lezi slavna velice klikata ulice, kterou nesmi minout nikdo, kdo navsti SF. Ani my ji neminuli. V noci to neni takova zabava, ale aspon si muzeme udelat dalsi fajfku "navstiveno". Rovnou a primo jsme vybehli na Trafalgar Hill, vyhledem se moc nepotesili a na druhe strane spleti schodu, chodniku a zebriku pospichali dolu. Po pobrezni ceste jsme chvilemi i bezeli, ale nebylo to naprosto nutne, protoze jsme dorzali k budove ferry s dvacetiminutovym predstihem. Ale jistota je jistota a to plati dvakrate u posledniho ferry. Prijelo, vyfotil jsem si ho, nastoupili jsme na nej a kdyz jsem fotil odjezd z SF, vousaty namornik me pustil na predni palubu, abych nemusel fotit skrz sklo. Po desate jsme byli na druhe strane zatoky a za chvililinku pote doma. Tam jsme - chrrr...
[na hrbitove] [american a spanel - pohled skrz hloubku staleti] [mision Dolores] [kostel] [sedi tam na vrsku San Franciska] [leaving San Francisko]

Patek, jedeme za Snoopym
Pomalu, ale jiste, podporovan Pavlou, stal se zde ze mne zavislak na komixovych stripech Peanuts. Jejich autor Charles m. Schultz (mezi prateli Sparky) zil nedaleko odsud v Santa Rose, kde vybudoval ledni brusliste a kde je ted, po jeho smrti, i jeho muzeum. Pavla tam chtela jet uz daaavno, ale my ji predbehli. Lepe receno ja, protoze Kuba o tema nejevil nejmensi zajem. Santa Rosa je 50 mil severne od San Rafael, tedy asi hodina jizdy. Navigacnich problemu jsme nemeli mnoho, protoze muzeum je velice dobre oznamovano uz na freewayi. Budova vypada jako novinovy strip do ktereho jde vejit. Neni jedina pochyba, komu muzeum patri, protoze uz pred vchodem jsou dve sochy Charlieho Browna a jeden Snoopy na strese psi boudy. Uvnitr jsou (krome vlastnich Schultzovych stripu) umelecka dila inspirovana Schultzovymi kresbami, at uz jde o morfujiciho Snoopyho vaziciho nekolik tun, obrazku Lucy a Charlieho Browna v celostenove velikosti, poskladane z Schultzovych stripu. Jakysi Christo, umelec-balic zabalil Snoopyho boudu. Jeden pokoj je venovan Sparkyho zivotu, muzealiste sem prestehovali stenu, kterou pro svou dceru mistr namaloval. Hned vedle je Schultzova pracovna, rovnez prestehovana z jeho domu. V jednom pokoji Kuba spal u videa o zivote a muzeu Charlese Schultze, rovnez jsme videli jeden z jeho animovanych filmu. Venku jsme prosli labyrint ve tvaru Snoopyho hlavy, prosli kolem Snoopyho domaciho ledu - ledniho bruslarskeho arealu postaveneho Schultzem a vesli do darkove prodejny. Zde, mimo mnozstvi tematickych cetek an prodej, vysely Sparkyho medaile, ktere se nevesly do muzea. Kuba si zase trochu schrupnul zatimco ja jsem si to vsechno procital a fotodokumentoval. Vysvobozeni pro nej konecne prislo a my se skrz kolonu aut sunuli zpet k domovu. Jeste jsme stihli dostat se domu vcas na veceri u mexikanu, nasi posledni. Vecernim programem bylo sledovat nas odjezd na prvni vylet, interview se mnou po veceri, fotky ze Sierry Nevady a nakonec Kubuv klip.
[My name is Marek, Charlie Brown] [Muzeum Charlese Schultze]
[neztratte se ve Snoopym] [Spike] [vitraz, Snoopy] [troje vlajky] [Snoopy]

Sobota v Silikon Valley
Celkem jsme si privstali a i s Dougem jsme v sobotu netradicne zavitali na snidani k NOAH’s. Kdyz jsme takto podvedli vikendove dlouhe ranni snidani, nic nam nebranilo vyrazit na kremikovy lov. Nasoukali jsme se do Larryho jeepu a uz si to hrneme do San Jose (?). Stavili jsme se v Oaklandu, pro nase naradi a rozloucit se s Arthurem. Prohledli jsme si, kam se pohnula prace, kterou jsme zacali. A popojedem. jsme zastavili pred Fry’s, obrovskym obchodnim domem plnem elektroniky. Od pocitacu pres MP3 prehravace az k jednotlivym odporum. Krome toho meli uvnitr nekolik opravdu specialnich hracicek , ktere nebyly na prodej, jen na koukani. Nejvetsim, z techto exponatu byla obrovska Teslova civka, ktera co hodinu prskala blesky. Kazdy si koupil, co bylo jeho pranim. Larry koupil za ctyricet babek tiskarnu (kolikatou asi?) schopnou tisknout na CD. Kuba poridil notebook a dostal k nemu tiskarnu. Ja jsem koupil nekolik AAAakumulatoru a Doug se pokousel koupit nekolik odporu, ale narazil na neporazitelny odpor pokladni, ktera zrovna proti odporum trpela odporem. Z zadneho jineho duvodu by asi nepotrebovala od velitele prodejny specialni klic na prodej urciteho druhu zbozi... To Douga trochu zdrzelo, nakonec ji ty odpory hodil na hlavu (mela stesti, ze to nakonec bylyu to odpory, ze ty jsou aspon lehke) a sel za nami. Popojeli jsme o kousek do opravdoveho srdce Silicon Valley, kde jsme videli budovy firem jako SanDisk (hadejte od koho mam flash drive?) nebo Yahoo (vy neznate Yahoo?!). Prosli jsme bazar od nejmalinkatejsich soucastek pres podivne obrovske kramy, civky kabelu, polorozmontovane a polosmontovane pocitace az k pajkam. Co si kdo koupil zde ... netusim. Popojeli jsme dale.Tady stoji dalsi obchod. Jmenoval se Weird Stuff ([vírd staf ], Divne zbozi) a opravdu sve jmeno si zaslouzil. Pokud jste kdy sledovali Cerveneho trpaslika, urcite znate pojem Kremikove nebe. Tak to je presne ono. Pokud byl vas harddisk ve svem zivote opravdu hodny, pokusi se ho znova prodat ve Weird Stuff za ctyri dolary. (AS IS = Bez zaruky :) Vyber zbozi jeste sirsi. Od sviticich pocitacovych pidimisek pres pouzity hardware vcetne celych pocitacu, pres hromadu reproduktoru az k hromadam disket. Proste nejvetsi hromada stareho srotu, co jsem kdy videl kde prodavat. No... to by pro dnesek stacilo ne?
[hotova prace - dvere v prizemi] [hotova prace - nove dvere, nova linka] [hotova prace - stresni okno] [hotova prace - dok na lednicku] [Fry's]

Nedele, pondeli - uz za chvili odjizdime!!!
Larry ke snidani udelal hromadu wafli. Od te doby se obetave snazil, tisknul fotky, palil DVD, palil CD, tisknul na CD i DVD.V nedeli byli Pavla s Larrym na krtinach ditete Larryho znamych highway patrolaru. S Pavlou jsme byli v bance zrusit Kubuv ucet a presvedcit se, ze muj je bez poplatku. Koupili jsme dva extra giga maga hardisky, po vsech slevach jen za $40. V pondeli jsme byli na Rodeo beach a nasli hromadu karnelianu. K veceri jsme sli k cinanum a ohromne jsme si pochutnali na sushi stejne jako na cinskych pochoutkach. Pochopitelne cinskymi jidelnimi hulkami.
[spoutana ruze] [wallpaper - kameni (plaz)] [Golden Gate Bridge z nadhledu] [Pavla, Kuba]

Utery, streda (16,17.8) Cesta domu - Looooong way home
Jesteze uz mame vsechno zbalene. Mame spoustu casu na flakani se od niceho k nicemu. Asi sedime u pocitacu a snazime se dodelat co jsme nestihli behem predchozich dvou mesicu. Slabounce nervozni atmosfera. V jedenact nas Larry vyhani, uz je cas jit. Natahali jsme veskery nas majetek vezdejsi do Larryho jeepu a horecnate uvazujeme, kde jsme co jeste zapomneli. Z pocitacu mazu Mirandu a vsechno dulezite prenasim na ftp server, kde to bude pristupne celosvetove. Rozloucime se s budovou, ktera nam (diky Pavle a Larrymu) byla pres leto domovem a ... odjeli. Nabrali jsme Pavlu v jeji praci a vsichni ctyri jsme pres Golden Gate Bridge a vubec SF dojeli na letiste. Velice rychle jsme se rozloucili a najednou koukame... jsme sami na cizim letisti a s nami nic nez hromada tasek. Nastesti na voziku. Nasli jsme si prepazky Lufthansy, tam jsme pres mnohahlavy zastup precetli, ze nas let se odbavuje u United Airlanes. Tam jsme nasli zastup jeste vicehlavy. Na jeho druhem konci jsme si vyzvedli letenky (jenom FRA-PRA, SFO-FRA jsme meli dostat az na gejtu) a poslali velke tasky pryc po pasu. Nez jsme se dostali k letadlu, museli jsme projit bezpecnostni kontrolou. Kuba musel vybalit notebook a vubec vsichni se museli zouvat (=/. Rovnez jsme museli vybalit a znava sbalit nasi "treti tasku, hardware" kterou jsme krome svych batohu tahli ssebou. V gejtu jsme zjistili, ze veskery nas spech nebyl nutny, protoze se jeste provadi technicka kontrola letounu. Personal, krome toho ze vyvolaval jmena lidi, kteri si maji prijit pro letenky, vyvolaval take ze nemaji zadne informace, jak dlouho bude zdrzeni trvat, ze technik se snazi co muze a informace jim da za dvacet minut (deset, patnact, tricet... stridali aby se zprava apon trochu obmenovala). Ale dockali jsme se... v case ktery byl pouhym zlomkem cele cesty pres ocean. Pri startu jsme meli krasny vyhled na SF. Tedy ja, ktery sedel u okenka jsem mel krasny vyhled. Oba jsme sedeli vedle nouzovehe vychodu pres kridlo, takze v pripade havarie by na nas lezela zvlastni zodpovednost. Nespadli jsme, nastesti. Dokonce jsme videli Lake Tahoe, nase zname. Cestou jsme povecereli, vypili spoustu plechovek a videli tri filmy se sportovni tematikou (... uaaaa hrozne! ) a vubec jsme si uzili. Pristali jsme ve Frankfurtu s pohodovym hodinovym spozdenim, takze jsme se v gate rychle, jako posledni odbavili, jako posledni jsme nastoupili do autobusu (posledniho) a nakonec stihli letadlo. Po ceste velkou letajici kravou, kterou jsme leteli devet (?) hodin ze statu byl tenhle let nuda. V Ruzini jsme zjistili, ze nase veci prekvapive presednout nesacily, takze placou opustene kdesi, asi ve FRA. Vyplnili jsme formular a hura za maminkou, ktera na nas uz piska na parkovisti.
[San Franciske leto v cele krase - GGB cestou na letiste] [Pavla cestou na letiste] [Kuba na letisti] [letiste SF] [stin v mracich - vsimnete si duhy kolem letadla] [leaving San Francisko...]
[jakesi jezero] [zapad mesice] [vnitrek letadla] [vychod slunce] [Ruzyne - to je konec cesty]
[dobre zubate, maskovane auto] [objekt ve zpetnem zrcatku] [louceni] [louceni]

Veci nam dovezli ten samy den, vecer.

Dekuji vam za pozornost, kterou jste venovali tomuto blogu, ktery tady, prave tady a ted konci....

[konec naseho blogu]

Zivot vsak jde dal . . .